224 Karel Stecker 



Každý zvuk jest, jak již shora naznačeno, zjevem složitým, 

 a rozklad jeho v součástky „základem vší theorie hudby." Zvuk F 

 na př. skládá se z tónů: 



s ^rn^ . 





^— I i 1 ' ' atd. 



—I — \yrf — gi -^ , 



-a -tT 



Řada svrchních tónů jest, jak Heimholtz (1. c. str. 37.) uvádí, 

 „pro veškery zvuky, jež odpovídají pravidelnému, periodickému po- 

 hybu vzduchu, vždy táž." Než některé zvuky nechovají v sobě ve- 

 škery tóny svrchní; tak na př. scházejí klarinetům tóny připadající 

 v řadě vytčené na čísla sudá (svrchní tóny liché). Tón e klarinetů 

 skládá se tudíž z následující řady partialních tónů: 



■tí- 



V tomto směru sluší tedy rozsah prve zmíněné věty Helmholtzovy 

 poněkud omeziti. Na základě pak téhož omezení, na základě tohoto 

 nepopiratelného, zvláštního složení zvuků klarinetových dospějeme 

 později, pokud nauky o konsonancích se týče, k závěrům dojista po- 

 všimnutí hodným. Při zvucích však, jež skládají se z prve uvedené 

 řady úplné, shledáváme, že jména některých tónů se opakují, jiných 

 po té nikoliv. V řadě svrchních tónů zvuku F obsažen jest tón / 

 pětkráte, tón c třikráte, a a es dvakráte, tóny g^ h^ d 2, e pouze 

 jednou. Malé septimě es přisouzen, jak viděti, týž význam^ jako velké 

 tercii a\ čistá kvarta, malá tercie a malá seksta vůbec nejsou za- 

 stoupeny, velká seksta objevuje se v sousedství intervalů dissonantních 

 ^, ^ a e. Právě v tomto častějším opakování některých tónů spatřují 

 všichni, kdož s theorií Helmholtzovou nedosti zdají se býti spokojeni, 

 princip nový; z něho Čerpají podnět ku theorii zastupování zvukův, 

 princip to, jenž v prvé řadě jeví se jim býti povolaným hráti hlavní 

 úlohu v nauce o konsonanci a dissonanci. 



Tóny^ z nichž 'příslušný zvuk se skládá^ jej zastupuji. Tak, vše- 

 obecně vzato, měla by logicky zníti jich zásada. Snadno však pocho- 

 piti, že zastancové principu zastupování zvuků dle možnosti domá- 

 hají se zásadu tuto zjednodušiti. Meze zde stanoviti není nesnadno, 

 poněvadž k utvoření stupnice nevyhnutelně potřebují 15. svrchního 

 tónu (při tónu C tónu Tv^^ získávajíce jím jednak velké septimy na př. 



