226 Karel Stecker 



ticky totožnou se septimou jak naší stupnice měkké '/s (rod terciový, 

 aeolický církevní), tak se septimou V zz: | X Ih povstalou kroky 

 kvartovými (rod kvartový, sekstový a septimový — Helmholtz, str. 

 450.), neboť |: ^ :=|f a f : ^^ =|f; může však proto již okolnost 

 ta býti důvodem postačitelným ve theorii, zakládající se cele na svrch- 

 ních tónech, v nichž přirozená septima dvakráte a to mohutné jest za- 

 stoupena? Tvrdíme s rozhodností, že právě naopak nutno vždy se sep- 

 timou '/4 jpoSitati, opíráme-li zásady své vesměs o nauku o tónech 

 Svrchních. Nelze nám krom toho zamlčeti patrný, do očí bijící přehmat 

 v této příčině. Musí totiž theorie zastupování zvuků, ač chce- li býti 

 jen poněkud důslednou, nezbytně připustiti;, že vedle dissonantních 

 malých septim 75 ^ ^% existuje ještě septima konsonantní, zastoupená 

 jakožto podstatná součástka v každém zvuku^ totiž septima přirozená, 

 interval to dle téže theorie konsonantnější než malá seksta, zastu- 

 pujíc kterýkoli zvuk jako součástka 4. a 7., kdežto malá sekta jest 

 součástkou 5. a 8. 



Hostinský připomíná opět a opět, že nejhlavnějším činitelem 

 při pojímání konsonancí jest „zvyk sluchu^'- domáhati se přirozeného 

 složení zvuku dle jeho součástek i při souzvucích umělých. Toť také 

 jedna ze příčin, proč theorie zastupování zvuků musí se zakládati na 

 ladění Čistém; v temperovaném ladění nutně padá. Jestif v tomto 

 pouze jeden druh malé septimy (1, 78), totožný se septimami y (1, 

 77) a f (1, 80) i se zvětšenou sekstou V¥ (1^ 73). 



Udeříme-li tedy na klavíru septimu c — &, kterak bude si ji dle 

 „zvyku"' vykládati náš sluch? Zdali co septimu ^% či Vs nebo do- 

 konce co sekstu \^^ ? Připustí zajisté i zastancové zmíněné theorie , 

 že na základě zvyku^ jenž jest faktorem jediné rozhodujícím, výhradně 

 jako septimu přirozenou, zastoupenou v každém zvuku, septimu to 

 zvuku c nejblíže příbuznou, t. j. tedy. septimu „konsonantní." A jak 

 dále bude vykládati si sluch temperovanou malou tercii? Zdaž jako 

 tercii I nebo I ? Zde možno na základě zvyku připustiti výklad dvojí 

 i. j. malá tercie ladění temperovaného nezastupuje zvuk jeden, nýbrž 

 zvuky dval 



Toť právě onen kámen nárazu, jemuž nelze se vyhnouti a na 

 němž rozráží se veškera theorie zastupování zvuků, poněvadž resultát, 

 k němuž zde nutně dospíváme, příčí se skutečnosti. Zde theorie zastupo- 

 vání zvuků kapituluje a kapitulovati musí. Jest to tedy pouhým lichým 

 zastíráním a odvracením zřetele s pravého, vlastního jádra věci, když 

 zastancové zmíněné theorie nemají v řadě svých konsonancí pro při- 

 rozenou septimu místa jediné proto, poněvadž „do naší soustavy tó- 



