232 



Karel Stecker 



2. Pojímá-li Hostinský jednotlivé intervaly jako neúplné zvuky, 

 jimž po případě součástky spodní scházejí, též vyplývá z toho nutné 

 pro theorii konsonantních akordů následující: 



•^ -0- -0- •#- ■»-■»- -0- -0- ^ -0^ ^ 



'^^ 



>- 



:^i 



-^- 



^'-mi 



t j. srovnáme-li spolu trojzvuk tvrdý a měkký, a béřeme-li zkouma- 

 jíce jich konsonanci dle zastupování zvuků zřetel též ku primárním, 

 sekundárním atd. tónům diíferenčním, této „důležité, poněvadž objek- 

 tivně dané opoře" téže theorie, objevují se nám pro zmíněnou theorii, 

 jak ze příkladu zřejmo, výsledky přímo zdrcující, jež netřeba věru šíře 

 rozváděti. Budiž jen ještě mimochodem uvedeno, že Hostinský na 

 jiném místě souhlasně s Oettingenem zastává náhled zcela opačný. 

 Tytéž tóny kombinační totiž, jež jsou zde „důležitou, objektivně danou 

 oporou zastupování zvukův", zasluhují na jiném místě povšimnutí ve 

 příčině nikoli harmonické, nýbrž pouze instrumentální (Oettingen, 1. c. 

 str. 30., Hostinský, Nové dráhy etc, str. 12.) — Ostatně podotý- 

 káme s důrazem, že právě onen výklad zastřenosti zvukové velmi málo 

 jest na prospěch theorii zastupování zvuků; neboť tvrdí-li někteří její 

 stoupenci, že na př. měkký trojzvuk c—es — g jest konečně „přece 

 jenom tónickým c-zvukem, a sice a potióri, totiž převahou zvuku c" 

 (Hostinský, L. v. d. mus. Kl, str. 88.), mají pravdu jen tak dalece, že 

 zvuk c zde skutečně o něco mohutněji je zastoupen nežli zvuky es 

 a as. Jiná však nad pomyšlení důležitá a zde jediné rozhodující jest 

 okolnost, zdali míra zastoupení zvuku c v našem případě je poměrně 

 tak veliká, žeby oba rušivé zvuky es a as, zastoupené terciemi, při 

 tom skoro zúplna nepřicházely k platnosti a mizely, jak v pravdě 

 srovnávati by se mělo se skutečností. Přihlédněme k věci blíže. Zvuk 

 c zastoupen jest kvintou, jež v řadě svrchních tónů objevuje se jako 

 součástka 2. a 3., zvuk es velkou tercií a zvuk as tercií malou, jež 

 objevují se v řadě tónů svrchních jako součástky 4. a 5., a po té 5. 

 a 6. Bude tedy při stejné jinak intensitě všech tří znějících tónů na 

 jistém nástroji (na př. na klavíru stejnou silou všech částek udeřený 

 trojzvuk c^ — es* — g^) poměrná mohutnost zastupovací zvuků c (za- 

 stoupeného součástkou 2. a 3., c^ — g^), Es (zastoupeného součástkou 

 4. a 5, es^ — g"^) a As^ (zastoupeného součástkou 5. a 6., c* — es'), 



