Kritické příspěvky k sporným otázkám vědy hudební. 



237 



zradil; nebo by snad měl zde místa jakýsi sluchový „pessimismus," 

 jenž sluchu vnucuje tón as^ na místě gis^? 



Sluch náš zde uveden v omyl a nezbývá mu než klidně vyčkati 

 rozvodu, aby teprve „ex post" (!) s to byl stanoviti, zaznívalo-li gis 

 nebo as\ Sledujmež ještě jedenkrát příklad posléze uvedený v násle- 

 dujícím změněném sledu akordů: 



4- 



=t 





:t;t 



J- (Zs 



^^ w 



WJJ 



+ 



atd. 



9i 



==^^^ 





+ 



Zní ve 2. taktu (v sopránu) gis^ nebo as^, ve 3. taktu (v base) 

 cis nebo des^ ve 4. taktu (v tenoru) gis nebo as? Sluch náš, jenž 

 v podobných případech, kde jest možný dvojí výklad, dle Hostinského 

 nikdy není na rozpacích, nevybředl by tentokráte opravdu ze spousty 

 zmatků. Ve složitých, hlavně modulujících větách pozbývá tedy „opti- 

 mismus" významu. Než právě tak má se věc i při větách jednoduš- 

 ších. Či může sluch náš „z vlastního popudu" neomylně něco sta- 

 noviti ve příkladech následujících? 



a) 



b) 



c) 



:.:^í^iíi=:: ;^,-g:^fe=g=z: 



Kozdíl týče se opět jenom pravopisu; tak může v prvém taktu 

 všech tří příkladů státi i gis^ i as' ; „optimismus" nemůže zde vy- 

 ložiti pranic. 



Než připusťme, žeby, nehledě k uvedeným příkladům, vzhledem 

 ku zvětšenému trojzvuku do jisté míry mělo platnosti tvrzení Hostin- 

 ského; při pouhém intervalu je zcela neodůvodněno. „Optimismus" 

 při intervalech nevysvětluje pranic; neboť z obou daných tónů malé 



