Kritické příspěvky k sporným otázkám vědy hudební. 243 



Totéž zříti u Girolama Frescobaldiho (1580—1644) ve Chro- 

 matické toccatě, v Capricciu chromatickém atd., u G. Muťfata, J. 

 Chr. Bacha (1643) a D. Buxtehudeho. Po úplném nezdaru hojných 

 pokusů s temperaturou pythagorejskou (o čistých kvintách, terciích 

 však o komma — Ýo kmitočtu — vyšších: naše ladění nástrojů 

 smyčcových!), temperaturou „tónů středních" (meantome temperament • 

 o čistých terciích, leč kvintách o čtvrtinu kommatu — -3^2 kmitočtu 

 — nižších) a s četnými toho způsobu odrůdami temperatury nerovno- 

 měrné podařilo se na sklonku stol. 17., jak se všeobecně za to má, 

 O. Werkmeistrovi*) sestaviti temperaturu rovnoměrnou, jež rychle zdo- 

 mácněla po všem světě hudebním, ana důležitost její a stránka pra- 

 ktická ihned všem přátelům umění hudebního jevila se býti samozřejmou. 

 Mezi prvými, kdož jí energicky se ujali, byl J. Š. Bach svým „Tem- 

 perovaným klavírem." Nuž, žehnejmež okamžiku, jenž přinesl ovoce 

 tak vzácné! Pouze zavedením rovnoměrné temperatury umožněno se- 

 třásti tisíciletá pouta diatoniky; jí rozbřesklo se náhle na obzoru 

 hudebním a před udivenýma zrakoma našima s rychlostí úžasnou 

 vyrůstá řada velkolepých, epochálních děl héroů hudebních od Bacha 

 až k Wagnerovi. 



Spokojenost s vymožeností temperatury rovnoměrné na dlouhý 

 čas byla všeobecná, a ještě dnes s rostoucí zálibou nasloucháme ve- 

 lebnému souzvuku orgánů hudebních ... Tu náhle zrodí se muž, 

 jemuž podaří se dopátrati se „onoho vědeckého podkladu, v němž 

 hledati sluší pravou příčinu konsonance a dissonance zvuků hudebních." 

 Všechen svět sklání se před ním. Ihned hotoví se hudebníci k činu, 

 hodlajíce své empirické nauce dodati pevné opory Helmholtzovy. 

 S úsměvem stopují stoupenci vědy, hudební učenci, tuto naivnosť 

 umělců, řkouce : „Helmholtz předpokládá zvuky hudební v jich při- 

 rozené čistotě. Zvuky vaše však nejsou čistý, a musí nutně záchvěje 

 způsobiti tam kde Helmholtz dovozuje shodu (koincidenci). Jeho 

 výklad tudíž nelze nijak vztahovati k umění vašemu. Rozvažte jen 

 bedlivě a k srdci sobě vezměte rady Helmholtzovy, a vraťte se do lůna 

 soustavy přirozené; tehdáž bude hudba vaše čistá a vaše nauka spo- 

 čívati bude na základě vědeckém. Jakým způsobem ovšem onen návrat 

 provésti a uskutečniti, toť již vaše věc." — 



*) Budiž zde jen zpomenuto prvého podnětu v tomto směru, totiž rozdělení 

 oktávy na 6 celých tónů, na př. c, d, e, fis, gis, ais, his rz c neb 12 půltónů 

 Aristoxenem Tarentským (ve 3. stol. po Kr.). Dle EUisa byla prý asi tem- 

 peratura známou již o několik století dříve v Číně (Vierteljahrsschriftj 

 1886, str. 511.). 



16* 



