Kritické příspěvky k sporným otázkám vědy hudební. 245 



skytá se nám otázka, jak asi vypadala by, dle předchozího návodu 

 Bellermannova zřízena, orthograíie pěveckých úloh v operách Wa- 

 gnerových ? Či měl snad R. Wagner tvoře svá epochální díla na zře- 

 teli zbožná přání Helmholtzova, Hauptmannova a Bellermannova? 

 A srovnejmež s tím ještě následující výpovědi Stumpfovy: „Vzdor 

 názorům Aristoxenovým a všech moderních a řeckých pěvců umělců 

 zůstává ústrojí hlasové daleko za ústrojím sluchovým. ' Aristoxenus 

 sám pokládá diési, čtvrťtón, za nejvyšší výkon pěvecký, leč pokládá 

 za nemožné, zazpívati tři po sobě sledující diése. Já (roz. Stumpf) 

 nejsem s to zřetelně napodobiti dva tóny, jež liší se o méně než 

 čtvrť tónu, jakkoli jich rozdíl, zaznívají-li ve střední poloze, snadno 

 znamenám . . . Povšimněmež sobě neobyčejné jemnosti v rozeznávání 

 tónů, jež z pravidla bývá vlastností cvičených hudebníků, a srovnej- 

 mež s tím mohutnost rozeznávací pro pocity svalové : diskrepance 

 je na híledni'-^ (Tonpsychologie , str. 162. a 179.) Zajisté ne- 

 mýlíme se tvrdíce, že Helmholtzem zastávaný a vřele doporučo- 

 vaný návrat ku soustavě přirozené nelze v praxi provésti jen tak 

 snadno a hladce. Theorie a praxe, věda a umění, výsledky matema- 

 tické přesnosti a staleté empirie jsou zde polárními protivami, dia- 

 metrálními body kruhu. Angličtí generálové — (Helmholtz zmiňuje 

 se na str. 664.-670. svého díla o pilné snaze generála Perroneta 

 Thompsona a R. H. M. Bosanqueta zjednati půdy ladění čistému; 

 budiž tu jen mimochodem připomenuto, že „enharmonické varhany" 

 Thompsonovy mají pro jednu oktávu 65 klávesů, Bosanquetovo har- 

 monium dokonce 84 klávesů!) — postupují až příliš zvolna, nejsouce 

 nad to ani s to aspoii koncertní síně své vlasti vydobyti vytrvalým, 

 nezlomným svým snahám; a nikdež ani stopy nějaké kýžené pomoci. 

 Bude to asi ještě vymáhati drahně času, než splní se (?) tužby Helm- 

 holtzovy ; prozatím však, pokud nedozírně daleka je všecka naděje na 

 jich uskutečnění, nezbývá nám než dobrovolně se zříci onoho dobra, 

 jehož skýtati nám má soustava čistá f) kéž co nejdříve tak se stane 

 Nám však, kdož v neblahé této době jsme se zrodili, budiž zatím 

 útěchou pevné přesvědčení, že svrchní tóny konsonance temperované 

 dle dosavadních zkušeností nikdy nepůsobí takových záchvějů, jež by 

 konsonanci činily dissonancí. „Při temperovaných intervalech, tercii, 

 kvartě, kvintě a sekstě, nesplývají sice tóny svrchní zcela přesně 



Uvádí-li Engel (Aesthetik, [str. 18. a 292.), že jedině správnou, ze základ- 

 ních intervalů odvozenou stupnicí není ani stupnice 12tónová ani 53tónová, 

 nýbrž stupnice „nekonečná", jest výrok ten sice theoreticky bezvadný ano 

 jediné správný, ale v praxi — říše bájí! 



