248 Karel Stecker 



s to, při tremolu smyčcových nástrojů udati číslo opětovanéíio tónu? 

 Lipps pojednávaje o „bezděčných rhytmech" jednoduchých tónů ( — 

 „unbewusste Khytmen," t. j. rhytmy, jež bezděky pojímáme, aniž 

 bychom si toho byli vědomi — ) výslovně podotýká, že „na nepa- 

 trném jich prosmýknutí („Verschiebung") pramálo záleží, ana prý 

 přibližná stejnost rhytraň přibližně tytéž služby musí konati, jako 

 úplná" (Psych. Studien, str. 100.) Ejhle, přece i z tohoto tábora stín 

 laskavého pohledu na rovnoměrnou temperaturu! 



Příroda skýtá člověku spoustu surovin, jež jest mu ku příslušným 

 účelům teprve zpracovati. Cín vymáhá přísady olova, jsa jinak velmi 

 křehký ; stříbro a zlato přísady mědi, any jsou jinak příliš měkké. 

 Démanty nabývají ceny teprve broušením Bystřiny třeba opatřiti 

 hrázemi, řečiště regulovati, řeky a moře spojovati průplavy. Tolikéž 

 hudba nebyla lidstvu s hůry seslána jako dar hotový: člověk musil 

 teprve spracovati třtinu, roh a p., chtěje z nich zhotoviti hudební 

 nástroje, umělým způsobem připraviti střevo ovčí, aby mohl sestrojiti 

 monochord jako pomůcku napomáhající zpěvu, určování partialních 

 tónů a tónů přirozeného ladění. Sám sebou, zcela beze vzorů v pří- 

 rodě, zrodil se gregorianský zpěv a styl Palestrinův. Byl však styl 

 Palestrinův možným a života schopným bez oprav? Pokusy fysikal- 

 ními stanovil G. Engel, že „lidský hlas vůbec není s to, jistý tón 

 držeti po delší dobu úplně stejně, s neměnící se, neporušenou čistotou" 

 (Aesthetik, str. 20). Jak málo asi v této příčině „Čistě" provozovali 

 staří (ani „božského" Palestriuu nevyjímaje) své skladby, kteří s hlasem 

 zacházeli jako se surovinou, lze nejlépe souditi z četných vydržova- 

 ných not, dlouhých not závěrečných, široce rozpředených, oddechu po- 

 strádajících figur a ozdob atd 



Naši moderní spisovatelé odvozují tvrdou stupnici ze troj zvuku 1 

 I., V. a IV. Stupně, jichž kmitočty vesměs činí poměr 4:5:6. Jest \ 

 tudíž, jak zřejmo, kvinta zde pythagorejská, tercie však nikoliv, an | 

 by v tomto případě poměr nutně obnášel 64 : 81 a ne 4 : 5. i 



Z tohoto způsobu odvozování stupnic vyplývá nejedná dosti i 

 choulostivá nedůslednost. Je-li na př. kvinta c—g rovna ^/3, měl by ^ 

 býti týž poměr též při kvintě d — a, a tudíž mělo by ^g X % i'ov- 

 nati se ^/g t. j. velké sekstě c — a. Ve skutečnosti však jest % X % 

 = ||. Kde hledati toho příčinu ? Jenom v poměru kvinty ; nebať ; 

 % : ^8 = 1°, t. j. kvinta d—a nečiní poměr 2:3, nýbrž 27:40. Má \ 

 tedy ve tvrdé stupnici tón a se vztahem ku tónice c jinou výšku jako ' 

 kvinta 2. stupně než jako seksta stupně prvého. Rovněž tak různým • 

 jeví se býti tón / jako malá tercie a čistá kvarta; neboť c—fzzz ^4 ] 



