254 Karel Stecker 



vyslovuje se v té příčině asi v ten rozum, že temperovaná hudba in- 

 strumentální v nejlepší shodě může obstáti i vedle čisté hudby vo- 

 kální, i při jich současném vystupování. „Jestit na jisto postaveno, 

 že nástrojový průvod pěvcům pranic nebrání zpívati čistě, an by jinak 

 dnes nebylo lze nalézti zpěváka, jenž by dovedl čistě zpívati. Celý 

 svět však ví, že tomu právě naopak : dnes zpívají zpěváci Hstéji než 

 kdy jindy. Svazek, jejž uzavřely spolu zpěv a hudební nástroje, jest 

 svazkem přirozeným, svazkem srdce." 



Pozoruhodný jest v této příčině znamenitý výrok Tierschův: 

 ,^Sluch žádá sobě intervalů čistých a nečistotu jich jen potud při- 

 pouští, pokud jí nepozoruje. Bach, Haydn, Mozart, Beethoven a jiní 

 mistři neshledali na ladění temperovaném závady pražádné jen proto, 

 poněvadž zde nějaké nečistoty intervalů vůbec neznamenali^^ (Elementar- 

 buch d. mus. Harm.- u. Mod.-Lehre, str. 18.) 



E. Mach omlouvaje ku konci svého spisu „Einleitung in die 

 Helmholtz'sche Musiktheorie" (str. 89.), že veškery své úvahy a zkoušky 

 zakládá zde na ladění temperovaném, dodává: „V pravdě jsou rozdíly 

 ladění čistého a rovnoměrně temperovaného tak nepatrný, že pro pře- 

 vážnou většinu pokusů zcela jich lze nedbáti. Kovněž opravy, jež zde 

 a onde (t. ve spise Machově) bylo by přičiniti se zřetelem na rozdíly 

 právě zpomemenuté, byly by pranepatrný." 



Helmholtz oproti tomn nevyjímá sebe z nepatrného hloučku je- 

 dnotlivců, již houževnatě brojí proti ladění temperovanému, uváděje 

 ve svém díle (1. c. str. 667.), že „odchylky temperovaného ladění 

 nezkaženému sluchu vždy jsou nepříjemný." 



Budiž zde uvedena nápadná okolnosť, že právě Helmholtz na- 

 vrhuje zjednodušený přirozený systém, kterýž však ani praktického 

 nemá významu, aniž nad to pro všecky případy jest postačitelný 

 (Srv. Helmholtz, 1. c. str. 512. a 662.) 



Hauptmann ve své studii „Temperatur" (Chrysander, Jahrbúcher, 

 I. str. 31.) uvádí naopak, jak následuje: „Úchylky od ladění čistého, 

 jež temperatura nutně s sebou nese, naprosto nejsou tak značný, že 

 by přivoditi mohly nějaký citelný nedostatek harmonie ; dovedeme 

 a musíme začasté ve produkcích hudebních snášeti nečistoty daleko 

 horší oněch, jež bylo by lze vytknouti temperatuře, anižbychom tím 

 nějak byli vyrušeni nebo nemile dojati.'''' Téhož dočísti se lze také 

 u Hostinského, jenž, jak se zdá, opírá se tu o názory Hauptman- 

 novy. Ve theoretických svých publikacích vždy vychází ze zásady, že 

 vědecká nauka o harmonii musí míti základem ladění čisté, přirozené, 

 dokládá však výslovně: „Všechno, co na prospěch temperatury se 



