Kritické příspěvky k sporným otázkám vědy hudební. 255 



uvádí, dokazuje pouze její netoliko neškodnosť, nýbrž i výhodnost, ha 

 •přímo nezbytnost pro hudbu praktickou^^ (Nové dráhy etc, str. 9.) Sta- 

 novisko naše vůči „optimismu" sluchu, na nějž Hostinský v této pří- 

 čině mnoho zakládá, vytkli jsme výše zřejměji. Co se týče náhledu 

 Hostinského, že ladění čisté „provésti lze dokonale toliko ve zpěvu,'-'- 

 třeba nám jenom poukázati k výše uvedené ukázce Bellermannově, 

 vyňaté z Mozartova „Ave verum," a ku příkladům našim na str. 74. ; 

 ostatně ^^netemperuje-li sluch hudební^'-'' pak nemusili bychom v hudbě 

 vokální teprve ladění čisté zaváděti, a vzhledem k hudbě instrumen- 

 tální bylo by jen přítěží zcela zbytečnou a bezvýznamnou. Vyslovuje-li 

 konečně Hostinský „pevné přesvědčení" (Nové dráhy etc, str. 10.), 

 že názory jeho, pokud horuje pro ladění přirozené, „časem dostanou 

 se i do vyučování elementárního," zdá se nám býti přesvědčení toho 

 druhu touž měrou „optimistické," jak optimistickým jeví se býti Ho- 

 stinskému přesvědčení Riemannovo vzhledem k budoucnosti dualismu 

 (Lehre v. d. mus. Kl., str. IV.) 



Nespokojenci rázu Bellermannova nechť jen povznesou umění na 

 vyšší stupeň dokonalosti, nežli učinili pod vlivem ladění temperova- 

 ného Bach, Beethoven a Wagner, nebo nechť aspoň dovodí toho mož- 

 nost a praktickou cenu svých ideí, a pak dojista překonání uctivě před 

 nimi se pokoříme. Dokud však tak se nestane, nelze nám již ve zlé 

 vykládati, setrváme-li při svém pěstování hudby „nečisté," při svých 

 pevných (a nikoli „pohyblivých" či „kolísavých") stupních. Podaří-li 

 se zastancům druhé strany dokázati, že hudba naše, jak Hauptmann 

 tvrdí (Chrysander, Jahrbucher, L, str. 37,), bez kruhu kvintového dobře 

 může se obejíti, podaří-li se jim ve skutek uvésti hudbu lepší, čistou^ 

 tehdáž budiž jim útěchou ujištění, že nikdo v jich tábor ochotněji se 

 nevrhne, než všichni jimi tak příkře kaceřovaní umělci. Pohříchu, 

 že naděje na toho druhu zlepšení stavu na ten čas jest nekonečně slabá. 

 Kmity^ kmitočty, svrchní tóny, záchvěje, tóny kombinační, vse to jsou 

 okolnosti^ fakta, jichž existenci lze objektivně dokázati; než že bychom 

 si jich uvědomovali při reprodukci skladeb hudebních^ že bychom byli 

 jaksi uvykli skládati zvuky, jest Čirou nepravdou. Bylot by v tom pří- 

 padě naprostou nemožností naslouchati hudbě vícehlasé, ať již čisté 

 nebo temperované; ano temperovaná hudba byla by skoro ještě strašnější. 

 Naše praktická hudba stojí stranou, isolována od badání mužů jinak 

 učených^ leč praktického vzdělání hudebního namnoze postrádajících, 

 výhradně na útvaru, jakého dali jí umělci, se zakládajíc. Výtečná jest 

 v tom ohlede poznámka Helmholtzova (1. c. str. 588.): „Nelze nám 

 o tom býti v pochybnostech, že nejen skladba dokonalých uměleckých 



