18. 

 Příspěvek k theorii krystalisace. 



Napsal F. Wald. Předložil prof. K. Preis dne 12. dubna 1889. 



Ve svých pojednáních o druhé větě mechanické theorie tepla*) 

 dovodil jsem, že žádný druhé větě podléhající zjev dle povahy své 

 nemůže býti dokonale zvratný, tak že dokonale zvratné změny stavu 

 jsou jen ideálními, nedostižnými limitami zjevů obyčejných. Jelikož 

 zjevy takové vždy vedou ku stavu konečné rovnováhy, nazval jsem 

 je končivými, na rozdíl od zjevů ryze mechanických, trvacích. 



V uvedených pracích dokázal jsem, že zjevy tíhnoucí ku koneč- 

 nému stavu rovnováhy (tedy zjevy končivé), lze opáčit jen nákladem 

 zevní mechanické práce, a přeměnou její v energii méně působivou, 

 že tudíž nutně spojeny jsou se ztrátou energie mechanické. Na zá- 

 kladě těchto názorů (které ovšem jsou jen zvláštním pojetím známé 

 druhé věty theorie tepla) došel jsem mimo jiné k následujícím vý- 

 sledkům, které zdají se mi dosti zajímavými, ač částečně odporují 

 názorům posud platným. Úvahy moje týkají se kohaese. Kohaesí 

 zoveme síly, které podmiňují souvislost částic tělesa pevného, síly, 

 které staví se nám na odpor, chceme-li těleso takové rozdělit na 

 menší části. Běžné názory, čerpané z atomistické hypothesy, vedou 

 k náhledu, že kohaese jest silou ryze mechanickou, podobnou tíži. 

 Názor ten zdá se mi však býti nesprávným, neboť kohaesi lze pře- 

 moci z pravidla nejen vynaložením zevní práce, nýbrž i zvýšením 

 temperatury (tavením) nebo pomocí přilínavosti, totiž rozpouštěním 

 v tekutinách. Zjevy ty jsou bez odporu konČivé, neboť dějí se za 

 daných poměrů vždy jen ve směru určitém a vedou ku stavu rovno- 

 vážnému, tak že oprávněn jsem tvrditi, že původní stav pevného tě- 

 lesa (a po případě užitého rozpustidla) lze dosáhnouti jen vynalože- 

 ním zevní práce a proměnou její v energii tepelnou. Z okolnosti té 



*) Zeitschrift fur physikalische Chemie I. 408—415, II. 523—530. Listy Che- 

 mické, XII. 169—179. 



