Příspěvek k theorii krystalisace. 273 



U značí energii, která zabaví se přemožením kohaese na prů- 

 řezu rovném jedničce plochy; L jest mechanická práce, jíž k účeli 

 tomu nejméně jest zapotřebí; TS jest teplo, které při temperatuře 

 T k cíli tomu nejvýše přispěti může. 



Veličina S jest změna entropie a jest v našem případě na tem- 

 peratuře nezávislou. 



Vybaví-li se působením kohaese energie ř7, sloučí-li se tedy dvě 

 částice pevné hmoty plochou jedničky, vybaví se zjevem tím nejméně 

 teplo TS^ a jen energie L dá se v případu nejpříznivějším užíti k pra- 

 cím mechanickým. Rozumí se samo sebou, že veličiny t/, L a /S vy- 

 jádřeny jsou v stejných jednotkách, buď kaloriích nebo metrkilogra- 

 mech. Dle obecného názoru bylo by S rovno nule a U rovno L. 



Z hoření rovnice neplyne ještě, že při bodu tání jest L rovno 

 nule a U rovno TS^ neboť tání jest úplné rozrušení kohaese ve všech 

 směrech, kdežto zde uvažuji jen přemožení kohaese dle jistých ploch. 

 Naopak známo, že i při bodu tání hmota neroztavená má ještě z pra- 

 vidla určitou pevnost, a soudím z toho, že při temperatuře té má L 

 ještě hodnotu konečnou, a že zjev příslušný hořením vztahům dal 

 by se uskutečnit až nad bodem tání, kdyby roztavením látky nestal 

 se nemožným. 



Energii Z/, která dá se při slončení dvou kusů téže hmoty vy- 

 baviti za každou jedničku plochy co práce mechanická, můžeme pova- 

 žovati za energii potentialní v obecném smyslu. Částice pevné hmoty, 

 uložené na povrchu, mají dle toho jisté množství energie potentialní, 

 mají í?chopnost sloučením s podobnými částicemi vybaviti práci, a názor 

 můj liší se od běžného jen potud, že domnívám se, že při zjevu tom 

 vybavuje se mimo tuto energii potentialní také ještě energie tepelná, 

 a že tudíž ona energie potentialní závisí také na absolutní tempera- 

 tuře, při níž se zjev ten děje. 



Jelikož v dalších úvahách obmezím se zatím na zjevy o skoro 

 stálé temperatuře, odpadne téměř úplně ohled na tuto závislost, a byl 

 bych tedy úvahy ty mohl snad potlačiti, kdybych si byl nepřál předem 

 již zaujmouti stanovisko obecnější. Nechybím však zajisté, vezmu-li 

 za základ dalších úvah větu, že v povrchu každého pevného tělesa 

 uloženo jest jisté množství energie mechanické, která dá se zmenše- 

 ním povrchu vybaviti. Z věty právě vyslovené dá se vyvoditi zají- 

 mavý důsledek. Víme, že při tuhnutí hmoty roztavené i při vypařo- 

 vání roztoků z pravidla téměř vylučují se krystaly, a že podobně i při 

 srážení chemickými reakcemi zhusta vylučuje se látka pevná ve tva- 

 rech krystalograficky určených. 



Tř, mathematicko-přirodovědecká. 18 



