Příspěvek k theorii krystalisace. 275 



Z roztoku nebo z látky roztavené spojeno jest s jistými obtížemi, tak 

 že krystalisace nastane spíše, vneseme-li do tekutiny hotový prvek 

 krystalu. Tím zdá se mi, že podáno jest nejjednodušší vysvětlení 

 známých zjevů přechlazení a přesycení tekutin. 



Označil jsem shora potentialní energii povrchu pro jedničku 

 plochy veličinou L; při tvoření se krystalu z tekutiny vykonati musí 

 tekutina práci L za každou jedničku plochy. Máme-li však v teku- 

 tině již hotový krystal, bude při vzrůstu jeho patrně vykonati jen 

 práci na zvětšení povrchu spojené se vzrůstem krystalu; vyplývá to 

 z úvahy, že usadí-li se na krystalu nová vrstva téže látky, vybaví se 

 z každé jedničky původního povrchu práce L, a dá se užíti na utvo- 

 ření nového povrchu o stejné ploše. Vzrůstem krystalu vzrůstají 

 však i plochy na povrchu, a bude tudíž nutno vynaložiti ještě práci 

 na vzrůst jejich. Naskýtá se nám tu domněnka, že snad práce na 

 utvoření povrchu krystalu nezávisí na rozměrech krystalu, a že tedy 

 snad L počítané na jedničku povrchu tím jest menší, čím větší po- 

 vrch, tak že součin obou zůstává stálým. 



Pak neměl by roztok zapotřebí vykonávati žádné práce více, 

 jakmile by utvořen byl první zárodek krystalu, a práce ta jednou 

 daná přenášela by se hladce na nový povrch. Domněnka ta nezdá 

 se mi správnou, neboť pak rostla by patrně kohaese povrchu s veli- 

 kostí krystalu, a to jest jistě pravdě nepodobno. 



Pokud mi známo, nezávisí fysikální vlastnosti povrchu na roz- 

 měrech krystalu, a proto kladu na dále L za veličinu stálou. Tvoření 

 i vzrůst krystalu spojen jest tedy s vykonáváním mechanické práce; 

 jinými slovy, při vzrůstu krystalu i při tvoření prvního krystalového 

 prvku vybavuje se méně energie tepelné i mechanické, než kdyby 

 látka z tekutiny se vylučující mohla se usazovati uvnitř hotového 

 povrchu. Kde jest zdroj na uhrazení této energie? 



Aby mohl krystal růsti, musíme částicím se vylučujícím zděliti 

 jisté množství energie tepelné a dále jisté množství energie mecha- 

 nické. Zvětšením povrchu spojeným se vzrůstem krystalu nevybavuje 

 se totiž celá energie kohaese, jíž bylo by zapotřebí k roztržení pout 

 vížících částice rozpuštěné k rozpustidlu, a tento úbytek energie 

 musíme uhraditi, aby krystalisace pokračovati mohla. O energii te- 

 pelnou k zjevu tomu nutnou patrně není nouze, neboť teplo svou 

 všudypřítomností zbavuje nás starostí o uhrazení. Jinak jest s energií 

 mechanickou, kterou částicím těm sděliti musíme; netřeba nám na 

 dále než píditi se po zdroji energie mechanické, jíž jest ku vzrůstu 



18* 



