280 F. Wald 



by se vypočítati ze souvislosti napjetí par s koncentrace. Pro nás 

 nemá té chvíle počet ten zajímavosti, pročež se jím zabývati nebu- 

 deme. Když došli jsme postupem vypařování jisté libovolné koncen- 

 trace, mysleme si, že počneme z roztoku vylučovati sůl, avšak ve 

 stavu úplné kohaese, tedy bez práce povrchové. Mysleme si tudíž, že 

 pomocí zevní práce uhrazujeme spotřebu volné energie na tvoření po- 

 vrchu, a že za to v náhradu dovedeme vyzískati práci v roztoku 

 přesycením nashromážděnou. 



Když vodu úplně vypaříme (a sice za stálého tlaku příslušného 

 dosažené větší koncentraci), získáme současně na pístu další práci, 

 neboť zvedne se za stálého tlaku, až pod ním ve válci nabude místa 

 všecka voda z roztoku se vypařující. Pak oddělme páru od soli 

 a shušťujme isothermicky páru tu do tlaku páry normálně nasyceného 

 roztoku, a při tlaku tom dejme jí v opětný styk se solí, tak aby se 

 sůl rozpouštěla ; mysleme si, že lze nám při tom vyzískati opět práci, 

 kterou jsme prve vynaložili na utvoření povrchu, což jest dovoleno, 

 neboť práce ta jest ryze potentialní a nemusí se zmařiti na prospěch 

 energie tepelné, ovšem ale může. Tepelné zjevy s tvořením neb 

 zničením povrchu souvisící v limitě také nevyžadují žádné ztráty 

 volné energie, tak že zbývá nám uvážiti jen práci na pístu získanou 

 neb vynaloženou a práci získanou vyloučením soli z přesyceného roz- 

 toku. Líčený kruh proměn děje se za stdlé temperatury, tak že limity 

 tepla při něm vybaveného a zabaveného jsou si rovny. Limita práce 

 vyloučením soli z přesyceného roztoku dobytá rovná se tudíž přesně 

 limitě práce na pístu válce vynaložené, či správněji řečeno algebrai- 

 ckému součtu limit prací na pístu vykonaných. 



Na výkresu vedlejším byla by to plo- 

 cha ABCDA, značí-li abscisy objem páry 

 ve válci a ordinaty tlak na jedničku plo- 

 chy. Z A do B vypařuje se voda a roz- 

 tok se zhušťuje, z jB do C vypařuje se za 

 stálého tlaku a vylučování soli, z C áo D 

 zhušťujeme páru b. z D áo A za stálého 

 ~~ tlaku tvoříme ze soli a vody původní roz- 

 tok. Plocha ABCDA dává práci, kterou jsme při změně stavu z B 

 do C získali. 



Tutéž práci můžeme ovšem i přímo vynaložiti na tvoření se 

 povrchu. Zřejmo tedy, že přesycením roztoku skutečně dán jest zdroj 

 práce nutné na utvoření povrchu, a že obnos práce k cíli tomu se 

 naskytující roste s přesycením roztoku. Mysleme si , že líčeným 



