28Ž F. Wald 



stalu ; tekutina z nedostatku styku s krystaly stejnorodými může tudíž 

 krystalovati zajisté i na stěnách nádoby. Nalezá-li se v tekutině látka 

 o značné přilínavosti k látce rozpuštěné neb roztavené, počne krysta- 

 lisace přirozeně na jejím povrchu, a tu máme jednoduché vysvětlení 

 známých zjevů , že na isomorfních látkách postupuje krystalisace 

 zrovna tak, jako na látce stejnorodé. Nevyčerpali jsme posud dů- 

 sledky podaných náhledů vzhledem k přesycení a přechlazení. Mysleme 

 si, že do roztoku v? obecném smyslu silně přesyceného vložíme malin- 

 kou částici schopnou spůsobiti krystalování, a dejme tomu, že krysta- 

 lisace počala, že tedy roztok jest s důstatek nasycen, aby hez vypa- 

 řováni zastati mohl práci vzhledem k rozměrům vloženého krystalku 

 se vzrůstem povrchu jeho spojenou. Vzroste-li průměr krystalku z x 

 na íc -|~ dx, zmenší se nasycení, jehož by bylo zapotřebí k dalšímu 

 růstu krystalu. Máme-li však vetší množství roztoku, zmenší se shu- 

 štění jeho vyloučením malinké částice vyloučené soli JidV :=. hax^ . dx 

 jen tak nepatrně, že lze to úplně zanedbati; pak má roztok přebytek 

 potenciální energie, a krystalisace bude bez přetržení pokračovati tak 

 dlouho, až vyloučí se z roztoku tolik soli, aby shuštění jeho kleslo 

 na míru nutné koncentrace při dané velikosti povstalých krystalů. 

 Další krystalisace postupuje tedy, aniž by bylo třeba roztok vypařo- 

 vati, a teprve po delší době nastane rovnováha. Zjev ten jest obecně 

 známý. Podobně při přechlazené tekutině vybaví se vyloučením pev- 

 ných částic na zárodku krystalovém tak málo tepla, že tekutina vzhle- 

 dem k rostoucím krystalkům zůstává potud přechlazenou , pokud 

 značná část její nestuhne. 



Rovnováha nastane tedy až tehdy, když nové krystaly dosáhnou 

 rozměrů makroskopických, a temperatura, potažmo shuštění roztoku 

 dostoupí mezí obyčejného tuhnutí, tedy obyčejného bodu tavení neb 



2L 

 obyčejné koncentrace. V rovnici — zzzh.f(r) možno přibližně polo- 

 žiti f(rj =: br, kde b jest přibližně stálé, a považovati tedy potenciál 

 přesyceného roztoku za úměrný úbytku vody r z roztoku normálně 

 nasyceného. Pak jest zřejmo, že největší rozdíly v nasycení roztoku 

 hledati jest při rozměrech krystalů co nejmenších, tedy při co nej- 

 menším cc; tu však musilo by i množství tekutiny býti obmezeno na 

 míru nejmenší, a pokusy takové daly by se s nadějí na výsledek 

 podniknouti jen pod drobnohledem. Přiznati musím, že za takých 

 okolností bude as velice obtížno vystihnouti pokusem zde předpově- 

 děnou závislost koncentrace na rozměrech krystalků. Předem jest 

 patrno, že pod drobnohledem nelze pomýšleti na přímé určování kon- 



