Příspěvek k theorii krystalisace. 28S 



centrace-; snad stačilo by na přesyceném roztoku určit souvislost kon- 

 centrace s některou optickou vlastností, na př. barvou, neb lomivostí 

 světla resp. úhlem totálního odrazu, a touto cestou pak zjistit kon- 

 centraci malinkého množství roztoku pod drobnohledem kry stalují čího. 



Ze známé okolnosti, že pevné látky vylučují se z tekutin z pra- 

 vidla v krystalech, soudím (jak shora již dovezeno), že plochy kry- 

 stalografické mají poměrné maximum kohaese, tedy minimum práce 

 L; alespoň platí věta zde vyslovená pro látky při vylučování se sku- 

 tečně krystalující. Každá plocha povstalá spůsobem jiným, ku př. ro- 

 zlomením krystalu, musí míti kohaesi menší, a má tudíž potentialní 

 energii stačící na přeměnu v plochu krystalografickou. Úlomky kry- 

 stalů v roztoku dostatečně nasyceném mohou tedy přeměniti se v kry- 

 staly úplné. 



Uvažovali jsme shora rozpustnost krystalu, a nalezli ji závislou 

 na rozměrech jeho. 



Úvahu tu lze v jistém ohledu gene- 

 ralisovati. Budiž AB kolmý průřez nějaké 

 plochy krystalu, a C bod té vlastnosti, že 

 vzrůst či ubývání plochy krystalové děje 

 se té chvíle ve směrech paprsků vedených 

 z bodu toho. Kolmá vzdálenost bodu C 

 od plochy AB budiž cc ; pak bude podobně 



jako dříve práce za jedničku soli získaná neb vynaložená rovna -7^ 



a ta jest měřítkem koncentrace, již k vyloučení soli nejméně jest 

 zapotřebí, když roztok vypařujeme, neb měřítkem koncentrace, již 

 smí roztok na nejvýše míti, aby mohl povrch ještě rozpouštěti, sdělí- 

 me-li roztoku příslušnou částici vody. Výraz ten jest tedy krátce 

 měřítkem rozpustnosti, a ta závisí tudíž nejen na povaze plochy kry- 

 stalové, nýbrž i na kolmé vzdálenosti x bodu C od plochy. Pozoru- 

 hodné jest, že zmíněná práce bude negativní, leží-li bod C mimo 

 krystal, že tudíž nasycení vzhledem k ploše takové jest menší než 

 normální nasycení shora definované. Užil jsem theorie své také 

 k rozboru zákonů, jevících se při kombinacích krystalografických 

 ploch. Kostou-li všecky plochy kombinace tak, aby tvar celku zůstal 

 geometricky podobným, tedy leží střed vzrůstu (bod C v hořejší úvaze) 

 pro všecky plochy společně v geometrickém středu krystalu, a jelikož 

 pak za normálních poměrů rozpustnost veškerých ploch musí býti 

 rovnou, plyne z toho, že platí 



