284 F. Wald 



-^1 -^2 ^3 i J 



O^ /Ví /y) 



t^l tfUa tAjt* 



Z Čehož následuje, že každé krystalografické ploše na určité látce 

 přísluší určitá poměrná vzdálenost od středu, závislá pouze na kohaesi 

 její. Vzájemné vyvinutí určitých ploch na kombinaci nepodléhá tedy 

 náhodě, nýbrž každé kombinaci na určité sloučenině přísluší určitý 

 habitus, jisté poměrné vyvinutí jednotlivých ploch, a sice závisí poměr 

 ten na kohaesi těch kterých ploch. 



Čím menší kohaese, Čím větší tedy práce L s utvořením jejím 

 spojená, tím dále od středu octne se příslušná plocha. Kdyby byl 

 vzájemný poměr obou prací L^ a L^ přílišně veliký, nebude kombi- 

 nace možná, neboť pak objímaly by plochy s větší povrchovou prací 

 druhé plochy tak, že nikde nenastal by vzájemný průsek. Lehce se 

 domyslíme, že v případě tom mají plochy s menší povrchovou prací 

 vetší 'pravděpodobnost vzniku, neboť plochy ty mají větší nasycení 

 kohaese, a povstanou tedy přirozeně spíše než plochy s kohaesi menší. 



Pro kombinace teserální plyne z toho na př. pro oktaedr O 

 s prací L^ a co O oo s prací L^ 



podobně pro kombinaci O s prací Z^ a oo O s prací L^ 



Každá skutečně možná kombinace má větší pravděpodobnost vzniku 

 než jednotlivé tvary, z nichž se skládá, neboť při stejném obsahu 

 vykazuje vždy menší povrchovou práci než tvary ryzé. 



Krystalografie jak známo nezná těchto ohledů; jí platí jen po- 

 měr os téhož tvaru, kdežto poměr os tvarů rozdílných na témže 

 krystalu zanedbává, a udává nejvýše, který tvar převládá. Myslím, že 

 při pozorování skutečných krystalů nedá se upříti, že poměrné vyvi- 

 nutí jednotlivých složek určité kombinace podléhá jistým pravidlům, 

 která shodují se shora dovezenou větou. Ovšem nelze také upříti, 

 že na krystalech větších často pozorovati značných nepravidelností, 

 které dají se však z theorie mé dobře vysvětliti tím, že nasycení 

 roztoků mění se již jen pranepatrně, jakmile krystaly dosáhly makro- 

 skopických rozměrů, tak že pak další vzrůst krystalu velice podléhá 

 nahodilým vlivům. 



Známé jsou však příklady, že tatáž látka dává ku př, buď kry- 

 staly lupenkovité, povstalé převládáním pinakoidu neb hranolovité, 

 na nichž pinakoid vyvinut jen velmi nepatrně. Podobné zjevy nelze 



