23. 

 O nálezu hranatých valounů v Čechách. 



Sepsal Čeněk Zahálka. Předložil K. Vrba dne 12. dubna 1889. 

 (S tah. VIII.) 



I. O hranatých valounech vůbec. 



Slovem „hranatý valoun^ (trojhran, Dreikanter, Geschiebe-Drei- 

 kanter, Kantengerolle, Pyramidalgeschiebe, sandcuttings, pyramidal- 

 stenar, sandcarwings) rozumí se valoun rozmanité velikosti a rozma- 

 nité petrografické povahy, který má obyčejně na jedné straně ten za- 

 kulacený tvar, jaký se u valounu vyskytuje, avšak na druhé straně 

 objevuje se dvé nebo více ploch hladkých, vybroušených, mírně vy- 

 puklých nebo vydutých anebo rovných, jež se často v ostrých hranách 

 protínají. Vyskytují-li se na valounu pouze dvě řečené plochy, pak se 

 protínají pouze v jedné hraně; vyskytují-li se však tři, protínají se 

 ve třech hranách a šlovou „trojhrany" (Dreikanter, Geschiebe-Drei- 

 kanter u většiny německých geologů). Poněvadž se však sbíhají tyto 

 tři hrany v jednom rohu jako ve vrcholu trojbokého jehlance, nazval 

 F. Meyn valouny takové „jehlancovými valouny" (Pyramidalgeschiebe). 

 Jsou také hranaté valouny, které mají více než tři plochy a hrany, 

 pročež navrhl F. E. Geinitz pro všecky hranaté valouny vůbec 

 název „hranaté valouny" (Kantengerolle). Dosti často naleznou se hra- 

 naté valouny, které mají na obou stranách trojhrany, tak zv. „dvoj- 

 násobné trojhrany" (Doppeldreikanter). 



U trojhranů bývají obyčejně dvě plochy větší, třetí menší. Tato 

 třetí plocha bývá obyčejně původní plocha valounu. Obě hrany, které 

 ku této menší ploše přináleží, bývají všelijak zohýbané nebo zlomené 

 podle toho, jaký je tvar původní plochy. Také nebývají řečené dvě 

 hrany tak ostré, poněvadž jsou jen z jedné strany přibroušené. Plochy 

 hranatých valounů bývají někdy rýhované, jamkovité a hrbolkovité. 



Horniny, z nichž hranaté valouny sestávají, jsou tak rozmanité, 

 jako horniny diluvialních štěrků, v nichž se hlavně vyskytují. Nejčet- 

 nější a nejkrásnější jsou z křemence. 



20* 



