312 Čeněk Zaháika 



takto: Tím, že vítr narážel na písek, na kterém trojhran spočíval, 

 mohlo býti v některých případech tolik písku u trojhranu odvanuto, 

 že těžiště jeho nenalézalo se svisle nad podporou, takže se svalil, 

 obrátil, a pak spodní strana opět mohla býti na trojhran vyhlazena. 



F. Wahnschaffe^) oznámil r. 1887., že veliké množství hra- 

 natých valounů nalezl na vysočině diluvialní jz. od Gráningen nedaleko 

 Rathenova. Ty byly různé velikosti, od lískového ořechu až po velikost 

 hlavy. Tvar jejich byl velmi rozmanitý. Velmi často měly jen jednu 

 hranu; také nalezl mnoho trojhranu jakož i dvojitých trojhranu. Vy- 

 skytovaly se pouze na povrchu vyššího diluvialního písku (Oberer 

 Diluvialsand, Geschiebesand). Wahnschaffe se přesvědčil, že se 

 písek za mocného větru silně pohybuje. Dva nalezené trojhrany 

 z křemenco vitého pískovce byly zvláště tím pozoruhodný, že jen v oné 

 části byly vybroušeny, která z písku nad povrch vystupovala; čásť 

 v písku vězící byla oblá jako u jiných valounů, které ve vodě se 

 pohybují. F. Wahnschaffe myslí, že jedině působením větru troj- 

 hrany tam se vyskytující povstaly. 



G. H. Sto ne '^) uvádí větší nebo menší balvany z Maine a Co- 

 lorada v Sev. Americe. Nalézají se na povrchu mezi glacialním štěrkem 

 v údolí Androscogginu. Vespod mají původní zachovalý povrch, kdežto 

 nahoře jsou plochy vybroušeny. Plochy ty stýkají se ve hranách a mají 

 někdy rýhy. Povstání těchto „Sandcarvings" připisuje působení písku 

 větrem poletujícího. 



W. Dames^) (r. 1887.J jest toho náhledu, že trojhrany po- 

 vstaly tím, že je obrousil písek větrem pohybovaný. Shledal, že pod 

 Regensteinem na Harzu nalézá se půda se sypkým pískem, na němž 

 vyskytuje se více méně diluvialního štěrku, jehož původ je ponejvíce 

 z Harzu. Tyto jsou skorém bez výminky hranaté valouny. Vybroušené 

 plochy jeví se jen na té části valounu, která z písku vystupuje. Cásť 

 valounu v písku vězící jest oblá. Strany kamenů těch k jihu obrácené 

 jsou větším dílem neobroušeny, poněvadž Regenstein chrání valouny 

 ty ob jižních větrů. 



F. Wahnschaffe*) navštívil r. 1887. naleziště hranatých va- 

 lounů u Revalu a přesvědčil se o správnosti výzkumů Mickvičových. 

 V tamějším průřezu dráhy shledal, že valouny vyskytující se uvnitř 

 písku diluvialního nemají hran ni lesku. Avšak ony valouny, které 



^) Zeitschrift d. Deutsch. geolog. Gesellsch. XXXIX. 1. S. 226—7. 



^) American Journal of tícience XXXI. 1886. p. 135. 



") Zeitsch. d. Deutsch. geolog. Gesellsch. XXXIX. S. 229. 



*) Naturw. Wocliensclirift. 1888. S. 147. 



