Chemický výzkum fosforečnanů z hlin diluvialných. 345 



bývá směs delvauxitu s diadochitem, jest poněkud kompaktnější, lomu 

 nerovného, lesku poněkud mdlého. 



čistý delvauxit rozpadá se na vzduchu velmi snadno. Takové 

 rozdrobování jeví se nejprve na povrchu a následuje povlovně do- 

 vnitř, čím více znečištěn jest diadochitem, tím děje se to po- 

 vlovněji. Delvauxity, mající jádro diadochitové, nerozpadávají se tak 

 snadno; tu a tam toliko okraj se drobí. 



Příčina, proč minerál na vzduchu se drobí, záleží patrně ve 

 vysýchání. Původně byl asi delvauxit v zemi pevný, jsa dokonale 

 vodou prostoupen. *) Teprve, když na povrch se dostal a vlivu vzduchu 

 byl podroben, pouští povlovně vodu, postupně vysýchá, při čemž se 

 drobí. Však i minerál na vzduchu vysušený obsahuje ještě značné 

 množství hygroskopické vody. 



Hutnota na vzduchu vysušeného minerálu jest velmi měnivá, 

 závislá asi na množství hygroscopické vody. Jelikož tají v sobě 

 delvauxit mnoho vzdušných bublinek, třeba vzorek při určování hu- 

 tnoty předem dobře vyvařiti. Určuje-li se hutnota v kouscích, nebo 

 v prášku, vždy jsou výsledky shodný. Vzorky nad H^SO^ zprvu vy- 

 sušené, mají dle různých hliz hutnotu od 1'98 — 2*38**). 



Pálen v pinsetě přímým plamenem plynovým, delvauxit svítí 

 a třeští; po vychladnutí bývá mnohem temněji zbarven, ba místy 

 i nabíhá do modra. Světle červený nebo oranžový prášek nabývá 

 prudkým žíháním barvy červenohnědé. Před dmuchavkou taje v čer- 

 nošedou, magnetickou kuličku. 



Ve studené, koncentrované kyselině solné a dusičné velmi 

 snadno se rozpouští, při čemž poněkud šumí. Taktéž se snadno roz- 

 pouští v teplých, zředěných kyselinách***). Ze všech tří nalezišť značně 

 jest znečištěn látkami cizími a v kyselinách zanechává značně neroz- 

 pustného zbytku; do roztoku přechází něco kyseliny křemičité. 

 (Celkem byl zkoumaný materiál velmi nestejnorodý. — ) 



Lučebným rozborem kvalitativným byly ve množství převážném 

 ve všech zkoumaných hlízách objeveny: E^O, Fe^O^,, CaO a P^O^. 



*) J. Vála und B. Hélmhacker : Archiv f. d. nat. Landesdurchf. v. B. II. Bd. 



p. 378. 

 **) Hutnota delvauxitu z Berneau {Haidinger: Handbuch der bestimmenden 

 Mineralogie 1845) = 1-85, hutnota delvauxitu z okolí Nučic (/. Vála und 

 R. Hélmhacker: Archiv f. d. nat. Landesdurchf. a. Bóhmen 1877 Bd. II. p 

 377) 1= 2-696— 2-707. 

 ***) Dle Helmhackera nešumí v kyselinách minerál z okolí Nučic, šumí však 

 delvauxit belgický, jsa poněkud kalcitem proniknut. (Archiv 1877. Bd. 11. 

 p. 377.) 



