Chemický výzkum fosforečnanů z hlin diluvialných. 351 



Poměr molekul Fe^O^ : CaO : P2O5 : H2O = 2:1:1:7 i resul- 

 tuje táž formula, jako pro delvauxit z hlin diluvialných a z ložisk 

 rud železných okolí Nučického*). 



Taktéž i vlastnosti minerálu belgického a štýrského shodují se 

 dobře s vlastnostmi českého nerostu až na to, že delvauxity z hlin 

 diluvialných jsou valně znečištěny a obsahují všecky malé množství 

 kyseliny sírové. 



11. Diadochit. 



A) Výsledky vyšetření předběžného. 



V diluvialných blinách okolí Vysočan, Vinoře a Ouval objevuje 

 se diadochit v podobě hliz buď kulatých, nebo aspoň zaokrouhlených, 

 jež mají povrch ledvinitý, nebo poněkud hroznovitý. 



Hlízy potaženy jsou zhusta šedým, zemitým povlakem, jenž jest 

 někdy i poněkud nažloutlý, nebo zelenavý. Mnohdy prostoupeny jsou 

 hlízy žilkami, podobně zbarvenými. 



Čistý diadochit drobí se mnohem pomaleji, než delvauxit. Jen 

 tehda, je-li bud proniknut, nebo poněkud znečištěn delvauxitem, snáze 

 na vzduchu se drobí, čistý delvauxit neobsahuje kyseliny sírové, 

 čistý diadochit nemá žádného vápna. Jest tedy diadochit na vzduchu 

 tím stálejším, čím více tají v sobě kyseliny sírové a čím méně má 

 vápna. 



Lom diadochitu jest nerovný, zemitý, lesku mdlého. Barva jest 

 rozličná a spolu také i struktura. Vyskytují se hlízy světle bílé, nebo 

 světle žlutohnědé, velmi měkké a jako křída. Jiné hlízy jsou bud 

 žlutošedé, nebo červenožluté a mají tvrdost poměrně větší. Značně 

 tvrdší pak jsou hlízy barvy cihlově červené, nebo přihnědlé. Pozna- 

 menati však sluší, že diadochity z hlin diluvialných jsou po většině 

 delvauxitem znečištěny tak, že těžko jest vybrati k analyse materiál, 

 úplně stejnorodý. Často bývají hlízy na povrchu obdány kaštanově 

 hnědou korou delvauxitovou a protkány jemnými, snadno drobivými 

 žilkami, lesku smolného. Vlastní diadochitová substance jest pak 

 pevnější. 



Hygroskopickou vodu obsahují všecky zkoumané, na vzduchu 

 vysušené minerály, ačkoli ve množství měnivém. Vodu tuto sušením 



*) J. Vála und B. Eelmhacker: Das Eisensteinvorkommen in der Gegend von 

 Prag und Beraun. (Archiv f. d. naturw. Landesdurchf. v. Bohmen. Bd. U. 

 1877 p. 376.) 



