12 Julius Stoklasa 



Tak fáse rozkladu následují dále, ovšem ale nalézáme čím dále 

 tím méně dicalciumfosfatu než skutečně se odštěpuje; příčinu lze hle- 

 dati v tom, že se poněkud ve vodě rozpouští. Proto také veškerá i 

 kyselina fosforečná jest vyšší než theorie vyžaduje a nalézáme též 

 méně rozloženého monocalciumfosfatu, jak z následujících příkladů 

 vysvítá : 



Poměr 1 : 100. 64CaH,(P04)2 . H20+H20ii:63CaH4(P04)2 . H2O -f- 

 + CaHPO^ -[- 2H2O + PO4H3 . 



Theorie vyžaduje : Nalezeno : 



CaHPO^ 0-83«/o 0-707o 



P2O5 (ve formě PO^Hs ) . 0-43 „ 0-50 „ 

 Rozlož, monocalciumfosfatu 1' 57 ^^ 0-95 „ 



Konečně znázorním poměr 1 : 200. 



1024CaH4(PO4)2.H2O+H2Or=1023CaH4(PO4)2-H2O+CaHPO4+ 

 -h2H20 4-H3P04. 



Theorie vyžaduje: Nalezeno: 



CaHP04 0-05 7o Roztok úplně čirý 



P2O5 (ve formě v. kys. fos.) 0*021 „ Reakce na v. fos. žádná. 



Rozloženého monocalciumfosfatu 0"10%. 



Tedy dle theorie rozkládá se při poměru 1 : 200 ještě O^Pj^ 

 monocalciumfosfatu, množství, které našimi meihodami dokázati nelze. 



V grafickém znázornění v síti ze čtvercův, ve kterém ordinata 

 představuje poměry rozpustnosti a abscissa nalezené množství roz- 

 pustného monocalciumfosfatu, zříme, že křivka rozpustnosti z počátku 

 jest vypuklou k ose abscissi, pak jeví podobu assymptoty a konečně 

 s osou splývá. — 



Rozpustnost monocalciumfosfatu, obsahujícího v sobě volnou ky- 

 selinu fosforečnou. 



Zvláštní povaha monocalciumfosfatu, obsahujícího v sobě volnou 

 kyselinu fosforečnou, jest dosahu nemalého pro seznání vlastností super- 

 fosfatů a jmenovitě činnosti v půdě při studiu o vzájemných konver- 

 gencích živin rostlinných. — Jest to karakteristický zjev, že roz- 

 pustnost monocalciumfosfatu jest podřízená množství volné kyseliny 



