118 ^- Vejdovský 



dvůrek kolem 4 vniterných jader. V cytoplasmě možno dobře pak 

 zjistiti prvotné sítivo buněčné, od obrysů jader radiálně se rozbíha- 

 jící a slabě se rozvětvující. 



Nejbližší následek růstu zveličených jader jest, že posléze srů- 

 stají, nestejně však. V středu ganglia srůstá hoření jádro se zevním 

 postraním tvoříce jediný celek retikulární. Spodní jádra, jež se 

 více posunou ku zevní straně, jakož i postranní vnitřní jádra ne- 

 splynou v centru ganglia i jsou odděleny od svrchních srostlých 

 jader, jakož i mezi sebou opět cytoplasmou hyaliní, jež tvoří mezi 

 nimi široké pruhy s nepatrnými stopami reticula cytoplasmového. 

 V těchto pruzích cytoplasmy probíhají později výhonky gangliových 

 buněk. Pravá a levá polovina srostlých svrchních jader vysílá reti- 

 culum přičné, takže vzniká příčná kommissura. Mimo střed ganglia 

 srůstají veškerá čtyři jádra v jediný laločnatý celek a nelze v nich 

 znamenati ony pruhy jasné cytoplasmy. 



Čím dále tím více nyní stává se reticulum jaderné zřetelnějším, 

 neboť prostory mezi vlákenky sítiva se zveličují, naplněny jsouce 

 rovněž hyaliní, někdy slabě zrnéčkovou hmotou. Nyní roste reti- 

 culum na útraty vůkolní cytoplasmy, již zatlačuje tak, že mnohdy 

 se zdá, jakoby vůbec přítomna nebyla. Ve skutečnosti však, ač v ne- 

 patrném množství existuje, sprovázejíc i po celé délce, jako zevní 

 pochva i nervy periferické, kteréžto nejsou nic jiného, než pučící větve 

 sítiva nervového. 



Jest tedy sítivo nervové, čili Leydigova „Punktsubstanz" v ohlede 

 histologickém pletivem skutečně nejzajímavějším a kdo nepoznal vývoj 

 jeho, nemohl je uvésti na správný výměr histologické jednotky, jako 

 jest buňka. Známe sice mnoho pletiv, v nichž jeví se splynulá plasma 

 více buněk, v nichž však jádra zachovávají svou individuálnost ne- 

 porušenou, a označujeme celky takové pod jménem syncytia. Avšak 

 v reticulu nervovém mám& celý process histogenetický : zde zprvu 

 vzniká syncytium po celé délce vytvořeného pásma nervového, jež 

 skutečně také jest prvotnou spojkou čili konnektivem mezi jednotli- 

 vými individui gangliovými. Pak teprve nastává spojení ještě inten 

 sivnější, že i jádra vcházejí ve společný celek, působíce na užší styk 

 prvotných individuí v celku členitém. Převládající vývoj hmoty jaderné 

 nad cytoplasmou musí vésti ku odůvodněné hypothese, že jádra v ple- 

 tivu, pro funkce duševní tak důležitém, jako jest nervové], hrají přední 

 roli. O fysiologickém významu jádra v buňce nevíme zhola ničeho. 

 V nové době sice učí se, že jádro jest hlavní součástí živé hmoty, 

 ovládajíc cytoplasmu, jakož i hlavním nositelem dědičných vlastností 



