Vývoj a morfologie nervové soustavy bilaterií. 119 



rodičů. Nauka tato čerpána hlavně z domnělého fakta, že jádro jest 

 to, jež zavádí dělení a určuje tak vlastní vývoj individua. Ukázal 

 jsem však — což téměř současně ztvrzeno Boverim a Ed. Van 

 Benedenem, nejnověji pak přijato iAgassizem aWhitmanem, 

 — že vlastní podnět k dělení zavdává samčí plasma čili periplast ', 

 nic méně však přijímám z důvodů, ve spise mém o zrání a oplození 

 vajíčka podaných, že předce jádro jest hlavním orgánem buňky. 



Vlastní výklad o fysiologii jeho není té doby možným, zvláště, 

 že není známo ani jediné faktum, dle něhož by jádro přicházelo ve 

 styk se světem zevnějším. 



U sítiva nervového nižších bilaterií vidíme však, že periferické 

 nervy sestávají hlavně z tohoto reticula i děkují tedy za původ svůj 

 splynulým jádrům. Jediné periferický nerv jest to, který převádí zevní 

 dojmy k vědomí organismu vyššího. Zde tedy jest to hmota jádrová, 

 jež tyto dojmy přijímá a, prostírajíc se v celé délce členitého zví 

 rete, dojmy tyto podržuje a převádí od článku ku článku až do za- 

 uzliny mozkové. 



Zda nelze z těchto fakt souditi, že reticulum nervové jest vlast- 

 ním sídlem oněch vlastností, jež zoveme duševními; a implicite, zda 

 nelze předpokládati, že jádro buněčné jest centrem duševním? Ne- 

 pochybuji, že objevení tohoto fakta, kde jádro buněčné přichází v užší 

 styky se světem zevním, zavdá podnět k hlubšímu přemítání o otázce 

 v těchto řádcích stručně přetřásané. 



V jedné ze svých prací poznamenal jsem, že téměř tolik jest 

 náhledů o struktuře a histologické povaze sítiva nervového, kolik 

 jest autorů, již se dotyčným pletivem zabývali. K odůvodnění této věty 

 uvádím hlavní z těchto výkladů svých předchůdců, obmezuje se ovšem 

 jen na nejdůležitější. Vývojepisně zkoumáno pletivo to nebylo, vyjma 

 mé zprávy.*) 



Leydig navrhl, jak známo, pro tuto nepochopenou hmotu ner- 

 vovou název „Punktsubstanz" i označuje ji jako „netzformig ge- 

 stricktes Gewirr feinster Fáserchen". Původ její vykládá v rozvětve- 

 ných výhoncích buněk gangliových, jež se rozpadávají ve hmotu 



") Kleinenbergův názor o „Punktsubstanz" nemá nijaké ceny a jestli jej zde 

 uvádím, děje se to z té příčiny, abych naznačil, že nepřikládám důvěry 

 vůbec vývodům jeho. U něho není tato hmota nic jiného, než „eine An- 

 háufung feinster, vielfach sich verástelnder Fáserchen." On mluví také 

 o „Nervenfasern im Kopfganglion und in den Kommissuren." Vlákna tato 

 lze prý isolovati. Bezpochyby spletl výhonky buněk gangliových s elementy 

 reticula. 



