22. 

 O interpolaci hodnot závislých na dvou argumentech. 



Sděluje A. Seydler dne 6. prosince 1889. 



Tabulek o dvou argumentech málo se užívá, vyjmeme-li onu, 



kterou každý z nás od maličkosti nosí v hlavě, násobilku. Příčin toho 



jest několik; výpočet takových tabulek jest mnohem pracnější, objem 



' jejich často příliš velký, počítání dle nich nepohodlnější. Zmenší-li se objem 



zvětšením intervallu, dle něhož argumenty postupují, stává se — dle 



, obecného mínění — interpolace tak složitou, že se výpočtu přímému 



'' přednost dává. *) 



Přes to domnívám se, že praktický počtář, zejména astronom, 

 tím více bude nucen sahati i k takovým tabulkám, čím složitější 

 úlohy mu bude předkládati pokročilá věda a rozsáhlost její poža- 

 davků, předpisující mu naléhavě co největší úsporu času. Co se in- 

 terpolace týče, chci v tomto článku ukázati, že obtíže nejsou tak 

 velké jak se zdají, a že i v takových případech možno dosti po- 

 hodlně sáhnouti k tabulkám o dvou argumentech, kdy nás malý objem 

 tabulky, t. j. velikost intervallu nutí, vzíti ohled i k druhým a třetím 

 diíferencím. 



Označíme-li veličinu, na dvou neodvislých proměnných závislou, 

 prostě znakem 



i^^ y\ 



jest tabulka, příslušná hodnotám argumentů, 



03 =: O, 1, 2, 3, 4, . . . 

 2/ = O, 1, 2, 3, 4, . . . 



*) Prostředek vyhnouti se tabulkám o dvou argumentech, vyskytuje se nám 

 někdy v možnosti, nahraditi je dvěma neb více tabulkami o jediném argu- 

 mentu. Sem náleží známá methoda čtverců pro určení součinu dle vzorku 



ah — \{a ^ly — \{a — ly, 

 aneb addiční a subtrakční logarithmy na určení čísla : log (a -\- h) pomocí 

 argumentů log a, log b. 



li. mathematicko-přírodoTědecká.. 22 



