84 Fr. Vejdovský 



blastomer. V tom ohledu bude nutno ještě mnohá pozorování předse- 

 vzíti, než dospějeme k zákonům všeobecnějším. 



V poslední době kladena velká naděje v poznání vývoje annu- 

 látů, jímž by se mohlo mnohé osvětliti, co dosud — zvláště v pří- 

 čině významu mesoblastu — v tajemnou roušku zahaleno. Tomu na- 

 svědčuje výše zmíněná práce Kleinenbergova o vývoji Lopado- 

 rhyncha. Avšak líčení tohoto autora jest v přímé protivě s fakty zná- 

 mými zvláště u pijavek, kde ovšem není volně pohyblivé larvy, kde 

 však základ celého těla definitivního annulata jeví se ve více (3 — 5) 

 párech velikých buněk, jimž Whitman (Journal of Morphology. 

 Vol. I. A contribution to the history of the Germ-layers in Clepsine 

 1887.) dal jméno „teloblasty" a jež produkují řady buněk, z nichž 

 skládá se nejen to, co se jménem „mesoblast" č. „mesoderm" nazývá, 

 nýbrž i nervová soustava a nefridie. Dvě totiž z buněk zmíněných, 

 jež nejzáze a poněkud níže leží, označuje Whitman jménem „meso- 

 blast", druhý pár buněk nejblíže břišní straně náležející označuje 

 jménem „neuroblast", z nichž se nervová soustava tvoří, pak třetí 

 pár označuje jménem „nephroblast", z něhož se tvoří nefridie a po- 

 sléze čtvrtý nejzevnější pár velikých buněk zove „lateral teloblast", 

 o jehož funkci neví se určitě vysloviti. Z těchto fakt — ač-li opráv- 

 něnými se jeví, o čemž nepochybuji — zřejmo již, že se dřívější 

 mesoblast buď skládá z různých základů, aneb že nervová soustava, 

 o níž se všeobecně přijímá, že „ztluštěním epiblastu vzniká", má týž 

 původ jako „mesoblast" sám. Whitman má zato, že jen na žloutek 

 bohatá vajíčka annulatů „teloblasty" k vývoji definitivného červa 

 zakládají i opíral se zvláště také o prvotná má sdělení o rýhování 

 vajíčka Ehynchelmis (Die Embryonalentwicklung von Ehynchelmis. 

 Sitzungsber. kon. bohm. Gesellsch. Wissensch. Prag 1886), kde po- 

 pisuji veliké buňky č. mesomery, jež Whitman klade na roven 

 s „teloblasty." 



Překvapující však byl hned v zápětí následující objev Edm. B. 

 Wilsonův (The Germ-Bands of Lumbricus. Journ. of Morphology 

 Vol. 1. 1887), jenž i na malinkých a na žloutek chudých vajíčkách 

 Lumbricidů nalezl 5 párů teloblastů, jimž přičítá týž význam histo- 

 a organ ogenetický jako Whitman pro Clepsine. Naproti tomu ne- 

 nalezl K. S. Bergh řečené teloblasty u Criodrila a rovněž ani já 

 u Lumbricidů (Entwicklungsgeschichtliche Untersuchungen. Heft II. 

 1890), kdež docela přítomnost jich popírám. 



Když však současně s mým spisem vyšla znamenitá práce Edm. 



