92 Fr. Vejdovský 



nastane invaginace gastrulová. Dvě z větších buněk, ležící po obou 

 stranách blíže aequatoru blastuly nerýhují se radiálně a jejich vnitřní 

 póly jsou obráceny ku blastocoelu. Ony 2 větší buňky, ležící na po- 

 vrchu blastuly, jsou „priniary niesoblasts", z nichž postupným dělením 

 vzniká celý mesoblast. Wilson nevystihnul původ těchto buněk během 

 rýhování, takže nemůže se vysloviti o původním významu jich a po- 

 měru k mikromerám a makromerám. V tom ohledu dovolává se mé 

 zprávy o vzniku mesoblastu u Rhynchelmis. 



Sekundární mesoblast, to jest, řady buněk vznikších z prvotných 

 mesoblastu, ponořují se ponenáhlu do nitra dutiny rýhovací a určují 

 takto „the antero-posterior axis of the embryo". 



Wilson shledal pravou embolickou invaginaci blastuly, která 

 prý nastává asi čtvrtý clen; blastula se sploští, poněkud prodlouží 

 a nabude posléze tvaru oválního. Při tom nastanou značné změny ve 

 tvaru buněk. Větší buňky na spodním pólu stanou se jasnějšími, na- 

 budou sloupovitého tvaru a upraví se v plochu, při čemž někdy 

 zůstávají blíže periferických konců. Menší buňky na svrchním pólu 

 splošťují se a pokrývají větší buňky s hora a se stran. Prvotní meso- 

 blasty leží po obou stranách na jednom konci ponenáhlu obrostlé 

 buňkami zevními a z každé z nich vzniká řada buněk. „Embryo" 

 jest nyní bilaterálně symmetrické, s určitými osami a nehledě k ry- 

 chlému vývoji mesoblastu, podobá se „Plakule" Bůtschliho. Vrstvy 

 zárodečné jsou úplně differencovány, takže „entoblast" zaujímá celou 

 břišní plochu, „ectoblast" pokrývá strany a hřbetní plochu, kdežto 

 mesoblast jest upraven ve dvou divergujících řadách. Wilson správně 

 vytýká, že buňky těchto řad vznikají jedině z promesoblastů a nijak 

 nemají původ svůj v epi- neb hypoblastu. Pak nabývá embryo tvaru 

 vydutého, majíc veliký blastopor, jenž zaujímá celou spodní plochu, 

 později stává se však úzkou skulinou a rychle se zavírá od zadu ku 

 předu, kdež zbývá z něho otvůrek ústní. 



Co se týká velikých exkrečních buněk, Wilson správně vytýká, 

 že u L. Allolob. foetida scházejí, že však u „L. communis" a L. ter- 

 restris vnikají s povrchu mezi epi- a hypoblast na předním pólu. 

 O původu „teloblastů" sdílí však Wilson málo; ony objevují se prý, 

 když embryo jest ještě kulovité avšak teprve, když jest stomodaeum 

 již hotové. Tehdy prý vidíme, že některé buňky epiblastové jsou 

 urovnány v zřetelné řady podélné a každá z nich zakončuje ve větší 

 buňku Č. teloblast. V pozdějších stadiích vsunují se teloblasty a od- 

 povídající jim řady buněk ponenáhlu mezi mesoblast a epiblast. 



Taktéž Berghovi nepodařilo se vysvětliti vznik teloblastů. 



