O bludných valounech a o gagatu. 175 



vychází ve stráních na povrch. Uhlí rozšiřuje se od Jebiny u Homol 

 přes Holý Kluk pod Proboštovem až po Byňov. Nyní dobývá se ve 

 Františkově důlu na pozemcích Proboštovských, v důlu Jánském a Po- 

 žehnání Boží na pozemcích Zalezlé, druhdy dobýváno na mnoha jiných 

 místech pod Holým Klukem a u Byňova. Flece uhelné jsou na jednom 

 a témž místě mezi sebou rovnoběžný, nikoliv ale na různých místech. 

 Tak jest směr flecí a vrstev je sprovázejících v Hynkově a Jánském 

 důlu SV. Sklon však je v Hynkově důlu 5°— 10° k SZ., v Jánském 

 důlu 30° k JV. V důlu Požehnání Boží je směr flecí SV., zapadají 

 však dosti příkře ku SZ. Pod Jánským důlem proti Holému Kluku 

 zapadá uhlí VSV. Směr flece uhelné na jižním svahu Holého Kluku 

 má směr ZSZ a sklon 18° ku SSV. V bývalém panském důlu pod 

 Holým Klukem byl sklon 15°— 18° k V. a směr k S. 



V čedičových tufech, v jílech a lupkách vyskytují se otisky listů. 

 Nalézají se zejména v tmavozelenavém, velmi jemnozrnném, čedičovém 

 tufu v důlu Požehnání Boží pod Zalezlou, v šedém lupenatém jílu na 

 Medvědím kopci u Byňova a v lupcích Holého Kluku. Lupky Holého 

 Kluku vynikají velikým množstvím rozmanitých druhů, kdežto tufy 

 pod Zalezlou, ač dosti otisků chovají, málo poskytují druhů. Engel- 

 hardt *) jenž se zabýval podrobně studiemi zdejší flory, praví, že jest 

 příbuznost její ku floře Žitenických pískovců dosti značná a celý charakter 

 obou málo rozdílný. Také zde jsou zástupcové tropické a subtropické flory, 

 a k nim druží se i někteří zástupcové Středomořského obvodu. Engel- 

 hardt 8 ) uvádí, že stáří této flory je nepatrně mladší Žitenické flory 

 a patří snad postaviti do přechodu z Aquitanského do Mohučského 

 stupně, na nejvýše do počátku Mohučského stupně. K druhům 

 Engelhardtem uvedeným připojuji ještě tyto druhy z čedičového tufu 

 štoly Požehnání Boží: 



Oreodaphne bobemica, Engelh. 



Litsaea dermatophyllon, Ettg. 



Nectandra arcinervea, Ettg. 

 Z popsaných tuto přírodních poměrů čedičových tufů a slepenců, 

 jílů a lupků, jakož i uhelných flecí plyne, že po vyvření starších 

 čedičů neutuchla sopečná činosť až po dobu vyvření znělců, nýbrž že 

 se jen co do hmoty se vylévající částečně neb zcela změnila. Vystou- 

 pily z vnitra zemského čedičové tufy (neb slepence), jichž bahnitá 

 hmota rozlévala se po stráních sopečných vrchů a povodněmi občas 



J ) Tamtéž. S. 353, 367. 

 2 ) Tamtéž. S. 413. 



