206 Fr. Vejdovský 



Ostatně vidím ve zprávě Biederniannově jisté zadostiučinění 

 vůči Nan seno v i, jenž svého času silně brojil 1 ) proti výkladu mému 

 o reticulu nervovém, vykládaje je jakožto složené ze samých trubiček 

 nervových vlastních, a pak z primitivních trubiček (a nervových fibrill, 

 jež jsou prý pouze malinké trubičky) ; dle Nansena každá trubička 

 jest obalena pochvou neurogliovou a sestává z polotekuté hmoty 

 (hyaloplasny) atd. Dnes netřeba se zprávami jmenovaného autora více 

 zabývati. 



Zpráva Biederma n no v a však není také, jak jsem již pravil, 

 správnou ; to co se zove reticulem nervovým jest, pokud se v gangliích 

 a zauzlině mozkové nalézá, hmota vzniklá splynutím několika jader 

 buněčných, tudíž reticulum jádrové, kdežto cytoplasma těchto buněk 

 úplně, až k nepoznání se zatlačuje. 



Detajly této vysoce zajímavé metamoríosy prvotných buněk ner- 

 vových v sítivo buněčné nemožno zde široce vykládati; to co jsem 

 naznačil, nejlépe illustrováno v popisu průřezu ganglia mozkového 

 u Rhynchelmis, zobrazeného na tab. IV. obr. 14. a 15. 



Obr. 14. představuje příčný řez polovinou mozku, jehož svrchní 

 strana jest vyklenutá, spodní skoro plochá. Obalen jest silnou blanou, 

 neurilemem, odpovídající peritoneu, avšak není nemožné, že obsahuje 

 i vlákna svalová, jakož jsem již dříve naznačil na neurilemě enchy- 

 traeidů. Na tuto blánu připínají se na svrchní straně hojné svaly, 

 přidržující mozek ku stěně tělesné. 



Pod touto blanou nalézá se vlastní hmota mozková, pokrytá 

 buď blanou epitheliální, buď pojnou (p). Nelze to určitě rozhodnouti 

 bez pohledu s povrchu. Na některých řezech jsou pak jádra dosti 

 hustě vedle sebe následující, jak vidno také na tab. IV. obr. 14. p., 

 a tu by bylo radno blánu tu za epithel vykládati. Avšak na obr. 15. 

 jest vidno, že jádra (j>) jsou dosti daleko od sebe vzdálená a že zde 

 tedy jest spíše co činiti s blanou pojnou. 



Pod touto blanou nalézáme hojně buněk, jichž plasma intensivně 

 se barví a jež velikými jádry jsou opatřená. Buňky ty jsou různé 

 velikosti. Největší část jich jsou buňky gangliové, avšak i ty jsou 

 různé velikosti (g.) Mezi nimi jsou elementy zcela malé, více méně 

 hojné výhonky vysílající a to jsou buňky podpůrné (ng), jež se ozna- 

 čují jako neuroglie. Největší část těchto neuroglií upravuje se skoro 



*) Mezi jiným zvláště mně vytýká (str. 58), že jsem neviděl pochev kolem 

 fibrill a že nemůže rozuměti tomu, co vykládám za výhonky buněk gangliových. — 

 Obrazotvornost Nansenova ovšem viděla pochvy, které neexistují a přehlédla po- 

 měrně silné výhonky gangliové. 



