318 Jan J. Vaňha 



Bii t schl i nalezl na kořenech jisté trávy v půdě zaplavené 

 a mezi kořeny různých rostlin v okolí Frankfurtu n. M. velmi podobný 

 druh dorylaimů, jenž ve středním Německu prý jest velmi rozšířen. 

 Bas t i an uvádí 13 druhů dorylaimus a připojuje, Se náleží ku nej- 

 rozšířenějším jak v náplavu vodním, tak v půdě kolem kořenů mnoha 

 rostlin. Bastian nalezl je docela mezi pochvami listovými travnatých 

 rostlin. 



Na lukách a v naplaveninách jsou dle dosavadních pozorování 

 velmi rozšířeni, nejvíce však zdržují se ve vlhkých, humusových a písčitých 

 půdách. Zřídka jich lze nalézti ve vazké půdě jílovité a hlinité, 

 avšak četně v písčitohlinité a v písčité půdě, ježto se mohou v těchto 

 kyprých půdách lépe pohybovati a bohatší nalézti potravu; tvořit 

 rostliny v půdě kypré a lehké, jak známo, četnější kořínky. 



Jako škůdce hospodářských rostlin nalezl jsem je přede vším 

 na řepě cukrové, na bramborách, a lučních travinách a ovse. Na 

 řepě nakažené dorylaimy jeví se nemoc následovně: Řepa zůstává ná- 

 padně zpět ve svém vzrůstu a jenom živoří nebo úplně zajde. Jest 

 to tudíž podobný druh „vyžilosti půdy" (Růbenmudigkeit), jakou spů- 

 sobuje heterodera, od níž se tato nemoc zevnějšími znaky nikterak 

 neliší. Avšak na jemných kořínkách nelze nalézti žádné naduřené 

 samičky, takže rozdíl možno ihned neozbrojeným okem poznati 1 ). 



U bramborů jsem je osamoceny zřídka kdy nalezl, nýbrž sko- 

 rém vždy ve spojení s Enchytraei Čili roupicemi, s nimiž spůsobují jistý 

 druh kadeřavosti bramborů. Tato nemoc jeví se rozličně dle toho, ve kte- 

 rých částech, v jakém stáří a jak silně jest rostlina napadena. Nejčastěji 

 Se dostavují následující symptomy: Nať bramborová přestává na svém 

 vrcholi růsti a lístky ještě za zelena počnou se na horu svíjeti. 

 U starších a spodních listů se obyčejně nedostavuje kadeření. Někdy 

 uvolňují se nejspodnější listy na svém úpaždl a poklesávají celé. Od 

 spodu pak listí žloutne a později vadne, konečně pak černají jak listy 

 tak stonek a usychají. 



Dříve však, nežli zevně na nati co pozorovati možno, bývá 

 stonek podzemní na nejspodnější své části již poraněn, hnědne, černá 

 a později hnije. Tato hniloba přechází často do jemnobuněčné dřeně, 

 jež pak měkne a vyhnívá někdy značně vysoko. Nějakou plíseň nebo 

 jiné parasity mimo různé druhy bakterií v ní nalézti nelze. Ňe však 

 vždycky dojde hniloba dřeva tak vysoko a tudíž nejeví se vždy kle- 



l ) Mimo to zůstává řepa jmenovitě na spodní straně zakrnělá a vytvořuje 

 četné vláskovité kořínky, z nichž mnohé černají a hynou. 



