O nových Místech řepních. 319 



sání listů, které s ní úzce souvisí. Obyčejně přechází i podkožní ple- 

 tivo podzemního stonku jmenovitě na nejdolejším konci ve hnilobu, 

 takže měkne a kůra se již při vytrhávání nati svléká. Tuto hnilobu 

 lze si vysvětliti tím, že dorylaimi nabodáním, roupice pak vyhlodáním 

 poraňují pletivo buněčné, jež vypouští na venek šťávu buněčnou 

 a udržuje ona otevřená místa vlhká, takže je pak mikrobi, jichž 

 v půdě tak četné množství jest vždy zastoupeno, sami ve hnilobu 

 převádějí. Mimo te nabodávají podobně jako u řepy jemné kořínky, 

 kteréžto slábnou neb dokonce odumírají a nať i hlízy se nedokonale 

 vyživují. Jsou-li napadeny mladé keře, zanikají dříve nežli onemocní-li 

 v pozdějším stadiu. 



V místech vlhkých a za vlhkého počasí trpí brambory touto ne- 

 mocí mnohem více nežli za sucha a v půdě vysýchavé. 



Některé druhy bramborů podléhají daleko snáze těmto škůdcům 

 jak dorylaimům tak roupicím nežli jiné. Silně jimi bývají poškozovány 

 brambory championy a t. zv. „zelené 11 jakož i vůbec brambory se 

 slupkou hladkou a jemnou a konsistence měkké. Naproti tomu vzdo- 

 rují téměř úplně České červené brambory, jež se vyznačují zvláště 

 velikou škrobnatostí, drsnou slupkou a tuhou konsistencí. 



Na travinách lučních škodí tím, že zadržují jejich vzrůst vy- 

 ssávajíce jim kořínky. Na různých travinách, jež jsem roku 1890 za 

 příčinou jiných pokusů v botanické zahradě vysoké školy zemědělské 

 ve Vídni v nádobách pěstoval a ve skleníku pak přezimoval, nalezl 

 jsem po roce v některých nádobách na kořenech nápadně mnoho 

 dorylaimů a roupic (enchytraeus), aniž bych infekci prováděl. Ač 

 půda byla jinak dobrá, vyhynuly přece všecky napadené traviny 

 úplně, takže mi nebylo lze ani jejich jména stanoviti. 



Na ovse, jehož kořeny vyssávají, jeví se tato nemoc tím, že zů- 

 stává ve vzrůstu značně zpět, až konečně zakrní. 



Že jsou dorylaimi skutečně škůdci hospodářských rostlin a ne- 

 moci tuto popsané spůsobují, tomu nasvědčují různé infekční pokusy, 

 které jsem s nimi roku 1889 ve skleníku a následujícího roku v za- 

 hradě vysoké školy zemědělské ve Vídni podnikl : Nakažené jimi řepy 

 zůstávaly proti nenakaženým daleko pozadu a čím dále tím zakrně- 

 lejšího byly vzezření. Jejich listy i kořeny byly malé a nasazovaly 

 mnoho malých kořínků, kdežto jiné odumíraly, ač půda byla za- 

 hradní. Tyto pokusy opakoval jsem ještě roku 1890 a 1891. a vý- 

 sledky byly podobné. Mnohé z nich se však zmařily suchem. S in- 

 fekčními pokusy na jiných rostlinách se pokračuje i roku 1892. na 

 zkušebním poli hospodářské školy v Přerově. 



