Předběžná zpráva o miocaenech západní Moravy. 355 



Těžiště horalové zvířeny jílu boračského spočívá v poměru 

 ojedinělých polyparií ku složitým, trsovým. Tyto jsou zastoupeny to- 

 liko nepatrným počtem druhů, jichž trsy zdají se zakrslými proti 

 trsům známým ze slínů na př. litavského vápence, anebo z písků 

 forchtenavských, grundských a hornského zálivu. Proti tomu jest 

 rozvoj skupin ojedinělých koralů veliký. Především padá tu na váhu 

 čeleď Turbinolidae se 74 druhy, pak čeleď Eiipsumidae s 19 druhy. 

 Zejména onano určuje ráz netoliko svým množstvím druhovým ale 

 i hojností individuelní. Jak sluší podotkuouti, boračská zvířena před- 

 stavuje nejtypičtější korálovou zvířenu, jež byla dosud nalezena ve 

 vrstvách uložených miocaenním mořem. Její povšechný charakter na- 

 značil A. E. Reuss 1 ) ve své monografii o fossilních horalech rakou- 

 ského miocaenu na osnově 80 na 58 různých nalezištích nasbíraných 

 druzích, z nichž lapugský jíl poskytnul největší počet druhů (17). 



Rourky Červů obyčejně polámané jsou v jílu boračském poměrně 

 dosti četné, avšak tak hojně jako na př. ve slinu drnovském se 

 nevyskytují. 



Po mořských ježcích nacházejí se toliko ostny, zřídka destičky 

 ambulakrální. Ještě nejhustěji přicházejí schodkovité, jemné ostny, 

 označené Reuss em jménem Diadema Desori. 



Poměrně četné jsou mechovky, leč nedosahují množství oněch 

 jílu lažánského, odkud jsem dosud 26 rozličných druhů určil. Za- 

 stoupeny jsou druhy, s nimiž setkáváme se zhusta v jílech bathyme- 

 tricky vyšších niveaux, facies badenské a které, přešedše do sedimentů 

 horizontu litavského vápence, dosáhly na některých místech za pří- 

 znivých okolností velikého rozvoje, tak že vyplňují mohutné vršte vní 

 lavice, nazvané vrstvami bryozovými. 



Velice zřídci jsou brachiopodi, zjištění dosud ve dvou druzích. 



Z břichonožců vykazují druhy : Corbula gibba, Limopsis anomala, 

 Area, Area barbata, A. lactea, Leda nitida a Ostrea cochlear většj 

 počet individuí. 



Povšechný ráz lamellibranchiatů souhlasí úplně s povahou tříd 

 vyjmenovaných a následujících a nejeví známek bathy metricky vyšších 

 niveaux. 



Jak z předchozího malého seznamu vysvítá , předstihují ga- 

 steropodi počtem svých druhů ostatní třídy a vyznačují se i bohat- 

 stvím individuí. Veledůležité pak jest seskupení rodů a druhů ga- 



') A. E. Keuss. Die fossilen Korallen des oester. ungar. Miocaens. Denk- 

 schrift der k. Akadem. der Wissensch. Wien. 1872. 



23* 



