Předběžná zpráva o miocaenech západní Moravy. 361 



Pokud foraminifer tohoto vápence se týče, jest bráti v úvahu 

 rody : Nodosaria, Cristellaria, Marginulina a skupinu Rotalina, které 

 toliko nepatrným počtem druhů na individua chudých jsou zastou- 

 peny. Tím nápadnější jest pak rozvoj druhů zejména rodů : Polymor- 

 phina a Polystomella. Nejhojnější jsou druhy: Polystomella crispa, 

 Discorbina rosacea, Truncatulina lobatula, Pólymorphina communis, 

 Pól. gibba, Miliólina tricarinata a Vemeuilina spinulosa. Druh Amphi- 

 morphina Hauerina, jak povědomo, velice hojný v pravých litavských 

 vápencích a v jich slínových vložkách, jest tuto poměrně řídký. Cla- 

 vulina communis atd. schází úplně. 



Mechovky, ačkoliv poskytly 27 druhů a jsou poměrně dosti 

 hojné, ale nedosahují rozmanitosti a individuelního množství, jakému 

 se těší v pravých bryozoových] lavicích, na př. v kralické atd., kde 

 jsou podstatou zvířeny. 



Naprosto odchylný obraz skytají měkkýši našeho vápence od 

 zvířeny molluskové jílu a slinu. Jak lamellibranchiati tak i gastero- 

 podi jsou zastoupeni druhy malými, na individua hojnými. Po druzích 

 jak v jílu tak i ve slinu hojných není tuto ani potuchy. Úplně 

 scházejí druhy rodů: Pleurotoma, Conus, Columbella, Terebra, Bucci- 

 num, Cassio, Cassidaria, Chenopus, Triton, Ranella, Murex, Typhis, 

 Fasciólaria, Turbinella, Cancellaria, Turbo, Xenophora, Solárium, 

 Dentálium a j. ; zastoupeny jsou toliko rody: Erato 1, Mitra 1, Py- 

 rula 1, Fusus l, Cerithium 3, Turritella 1, Mathilda 1, Monodonta \, 

 Trochus 1, Fossarus 1, Scalaria 1, Caecum 1, Natica 1, Nerita 1, 

 Chemnitzia 1, Eulima 1, Rissoa 4 a Bulla 2 druhy, z nichž, jak tu 

 budiž podotknuto, pouze Marginulina minuta a Pyrula geometra ne- 

 byla dosud nalezena ani v boračském jílu, ani v lomničském slinu, 

 známy mně jsou ale ze slínů severozápadní Moravy. Druhy rodů 

 Rissoa a Rissoina, o nichž se ví, že nacházejí se ve slinu steina- 

 brunnenském v ohromném individuelním množství, nejsou příliš četné. 



Valná většina ostrakodových druhů přešla z jílu do slinu a odtud 

 do vápence, kde dosáhla rozvoje, jaký mi není dosud znám ze žádné 

 lokality rakouského miocaenu. 



Jak povědomo, závisí rozvoj ostrakodů od množství hnilobě pro- 

 padlých živočišných látek. Kde těchto je dosti, jsou dány příznivé 

 podmínky ostrakodů a jak četné důkazy dosvědčují, rozmnoží se 

 úžasně rychle, trvají-li tyto okolnosti déle. 



Jednak poloha, jednak různá mocnost tohoto vápence na roz- 

 ličných místech, jednak i okolnost, že téměř všechny jeho druhy 

 v jílu a ve slinu přicházejí, nasvědčuje tomu, že v oblasti jeho na- 



