450 V. J. Procházka 



Dále podotýkám, že v králickém slinu je domovem druh Pecten denu- 

 datus Kss., vzhledem k čemuž zdá se, že jakýsi vztah je mezi kra- 

 ickým miocaenem a ztvrdlým slínem Vejhona u Židlochovic (zevrubný 

 popis králického miocaenu vydám v době nejbližší). 



Patrně zelenavé sliny měl Dr. Fr. E. Suess 1 ) na mysli, když 

 na své přehledné tabulce podložil ivančicko-oslavanské oncophorové 

 písky šlírem. Právem-li tak učinil, objasní připomenutý resultát mého 

 pozorování, že totiž zmíněné sliny, kde jsou přístupny, ani památky 

 po zvířeně neobsahují. A jen tyto sliny v poříčí Jihlavky jsou do- 

 stupný. Jich podklad znám není, aniž byly naraženy ve zdejší krajině 

 sliny jiné, než jim identické. O šlíru ve zdejší oblasti nemůže býti 

 řeči. Předpokládati ho v podkladu zdejších slínů je domněnka ničím 

 nedoložená, bezcenná. 



Ěešiti otázku o stáří oncophorových písků a slínů v oblasti 

 ivančicko-oslavanské po mém soudě nepodaří se úplně. Vyšetříme 

 sice, že mladší jsou písků, z nichž chovají vyplavenou zvířenu, leč 

 neurčíme zde jich stáří tak přesně, jak je toho třeba. Pokládám za 

 nezbytno prostudovati zejména ony oblasti, kde je zachován jich 

 pokrov z mladších vrstev a kde je přístupen jich podklad miocaenní. 



Restmié. 



Zur Stratigraphie áer Oncophoren Sande der Umgebung von 

 Ivančic und Oslavan in Máhren. 



Von Vlád. Jos. Procházka in Wien. 



Die Sande von Ivančic und Oslavan sind seit der in den 

 fiinfziger Jahren durchgefůhrten ersten geologischen Aufnahme von 

 Máhren bekannt Sie wurden damals von Fr. Fótterle ausgeschie- 

 den, der ihr Alter ganz richtig als ein miocaenes erkannt hatte. 

 Seit jener Zeit blieben diese Gebilde durch mehr als dreissig Jahre 

 unbeachtet, bis Prof. A. Rzehak denselben neuerdings seine Auf- 

 merksamkeit geschenkt hat. 



Schon im Jahre 1882 war A. Rzehak in der Lage ein Bild 

 uber die Fauna dieser Sedimente zu entwerfen. Er gab damals unter 

 anderem auch der Ueberzeugung Ausdruck, dass die Oncophoren 



l ) Fr. E. Suess. Beobacbtungen iiber den Schlier in Oberoesterreich und 

 Bayern. Annalen der k. k. Naturbistor. Hofmuseums, Wien, 1891, pag. 429. 



