Miocaen moravský. 463 



Mikrofauna velko-opatovického jílu souhlasí velmi nápadně se 

 zvířenami jílů nalezišť již dříve vzpomenutých, totiž s knihnickou, 

 boskovickou, pěničkou, lažanskou, boraČskou, lomničskou a morav.-tře- 

 bovskon. Největší příbuznost jeví však se zvířenou jílu morav.-třebov- 

 ského a řepského, do jejíhož obvodu ji i stavím. Zajímavá je pak 

 i tím, že poskytla dva další druhy, které byly dosud známy toliko 

 z nynějších moří, jsou to: Bulimina subteres Brady 1 ) zjištěna v moři 

 při pobřeží skotském, irském, v jižním atlantském a velkém oceánu 

 ve hloubkách 420—1125 uzlů a druh Bolivina róbusta Brady, 2 ) kterýž 

 na výpravě „C halí enge rove" vyloven byl nedaleko pobřeží dobré 

 naděje, v severním pacifickém a jižním atlantském moři z hloubek 

 15-800 uzlů. 



Pokud se velmi chudé makrofauny opatovického jílu týče, srov- 

 nává se s oněmi dříve uvedených nalezišť. 



Brno. 



Na severu ze syenitu, na západu z dioritických břidlic, z permu 

 a spodního devonu, na východu ze syenitu a bílé jury složené svahy 

 polokotliny brněnské ovrubují na straně polední a severní pásem ši- 

 rokým, nesouvislým, roztrhaným sypké písky pevnými lavicemi pí- 

 skovce proložené, tu mohutné, jinde slabé. 



Na poměrně velkých prostorách přikrývá tamní miocaen dilu- 

 viální hlína a alluvium, k nimž druží se na jihovýchodě diluviální 

 štěrky. Tyto mladé usazeniny zavinily, že máme o miocaenu brněnské 

 kotliny dosud toliko chatrné zprávy, přes to, že na zmíněných svazích 

 písky v hlnbokých lomech jsou otevřeny a velmi snadno přístupny. 

 Tyto jsouce zkamenělinami velice chudičké nelákaly a mořské jíly ob- 

 vodu města, přikryty jsouce neprostupným příkrovem mladých sedi- 

 mentů a mořem domů, zůstaly více méně netknuty vzdor tomu, že 

 se vědělo a již zjištěno bylo, že chovají velmi bohatou a krásně za- 

 chovalou mikrofaunu. 



Ký div, že až dosud nemáme jasný obraz ani o sledu vrstev 

 po dně zdejší polokotliny rozložených, ani o jich zvířenném rázu 

 a že jest nám po tu chvíli vzíti vděk kratičkou zprávou o kopání 

 studně v brněnských jezuitských kasárnách z roku 1837, dle níž 

 pod diluviem byl proražen slin, načež kopáno v písku až do hloubky 

 351 stop. 



1 ) H. B. Brady. Report on the Foraminifera pag. 403, pl. L., fig. 17, 18. 



2 ) H. B. Brady. Tamže pag. 421, pl. LIIL, fig. 7—9. 



