480 F. Počta : O geol. profilu v nádr. c. k. st. dráhy cis. Frant. Josefa v Praze. 



Zkameněliny tuto uvedené lze porůznu nalézti na všech místech 

 profilu, nejvíce jich bývá však v břidlicích pevných, které tvoří mocné 

 lavice. 



Dále potom objevují se na patě profilu tufy diabasové v podobě 

 zhnětených a nepravidelně zvrstvených poloh. Břidlice sama jest zde 

 často v podobě pecek anebo koulí v tufu diabasovém, čímž pravidelnost 

 uložení velice trpí. 



Poblíže tufu bývají břidlice silně rezavě zbarvené na důkaz, že 

 obsahují častě železa. Kysličníky železa tvoří zde povlaky hnědočer- 

 vené, žluté i rezavé na plochách příčné vrstevnatosti i ve břidlicích 

 samých. Povlaky ty často bývají i sytě modře neb zeleně naběhlé. 



V břidlicích bére železo na sebe podobu malých skvrn kruhovitých 

 neb vej čitých, které mají uspořádání nejmenších částic krystallických 

 paprskovité. Zdá se tudíž, že železo toto není původní, nýbrž že za- 

 neseno bylo vodou, poněvadž rudu železnou ani v nejmenších částech 

 nebylo možno nalézti. Železo to podobně jako v mnohých uloženinách 

 jiných má původ svůj v kyzech, které vyškytají se v břidlicích dosti 

 hojně a které dávají rozloučivše se vznik vodám železem nasycených. 



V hořejších polohách často nalézány bývají také i malé částice sádry 

 v podobných skvrnách kruhovitých, které rovněž sestávají z krystalků 

 čirých a patrných a k sobě seřaděných paprskovitě. 



Zajímavo jest, že v celém profilu nevyskytují se žádné koule 

 křemeníte, které bývají v jiných nalezištích břidel oseckých tak ty- 

 pickým zjevem. Místy jsou sice, jak již uvedeno bylo, hnízda kře- 

 mene čirého neb železem zbarveného, avšak ani křemenec, ani koule 

 křemenné nikdy nalezeny nebyly, což vysvětluje se tím, že tyto 

 konkrece přicházejí jen ve vyšších polohách poblíže křemenců dra- 

 bovských. Na severním konci profilu rovněž jsou pevné lavice břidli- 

 cové, které mění se blíže ku povrchu výšiny znenáhla v drť roubíkovou. 



Nad břidlicemi těmi leží as 2 — 3 m mocná vrstva štěrku pro- 

 míchaná pískem rezavým. Na zpodu jsou větší valouny, čím hořeji, 

 tím jemnější je písek, který pak stávaje se znenáhla hlinitým, pře- 

 chází v náplav. Valouny štěrkové jsou zvláště u zpodu dosti značných 

 rozměrů, dosahujíf 20 — 30 cm v průměru a jsou vesměs ohlazeny. 

 Většinou je to oblázek, buližník a někdy i kusy žuly. Na žádném 

 z nich pozorováno nebylo rýhování nebo stopa, která by upomínala 

 na ledovcový původ. Za to však nalezen byl oblázek po obou stranách 

 v trojhran přiostřený, jenž dle theorie Wahnschaffeovy děkuje původ 

 svůj vání a vůbec pohybu písku stepního. 



