16 IX. F. Vejdovský 



I. Vortex microphthalmus n. sp. 



Velikosti většiny Vortexů totiž namnoze 1'5 mm, vyvinul se v ně- 

 kolika exemplářích v nálevech s hlenem, pocházejících jednak z Pří- 

 brami, jednak z Chotěboře. Vylíhl se v polovici listopadu a opěto- 

 val se i v prosinci. Jest bělavý, více méně červený neb oranžový 

 následkem pigmentových buněk podkožných. U některých exemplářii 

 převládala bílá barva, u jiných oranžová. Anatomii speciálně jsem ne- 

 zkoumal, jen pohlavním orgánům jsem pozornost větší věnoval. Mc 

 však méně u srovnání s ostatními Vortexy nápadné jsou malé tečko- 

 vité oči, ležící na prvním okraji laloků mozkových, který sám jest 

 před jícnem. Přída těla jest hojnými smyslovými brvami pokryta a 

 jinak zdá se, že v organisaci neliší se od ostatních Vortexů. 



Leč pohlavním apparatem tak jest odchylný, že považuji předce 

 za práce hodné tyto orgány vylíčiti, zvláště v ohledu srovnávání jich 

 s jinými Vortexy. 



Z předu vytknu již karaktery, jimiž se liší ode všech známých: 



1. že má zvláštní pyjový apparát žlábkovitý, 



2. že nemá bursy copulatrix, jakou předpokládá Graff pro všechny 

 Vortexy. 



Varlata vakovitá leží v přídě těla, až i v sousedstvu jícnu a 

 sahají až asi do poloviny délky těla. Odtud prodlužují se v jemné 

 chámovody, jež zřetelněji spermaty naplněné při ústí svém do vesi- 

 culy jsou znatelné, Vesicula pyjová jest mohutně, skoro kulovitě na- 

 dmutý váček, poněkud odškrcený periferickou rýhou od následujícího 

 odstavce pyjového, jenž jest rovněž naduřený, dále však se pozvolna 

 zužuje ve žlábek pyjový. Zúžená část vězí ve zvláštní pochvě, jejíž stěny 

 jsou stlustlé, leč nezdařilo se mně jader v nich najíti; spíše se 

 mně zdá, že skládají se z homogenní hmoty, neboť mají tentýž vzhled 

 a lesk, jako chitinová trubice pyjová, na každý způsob však nutno 

 míti za to, že jsou pružné, takže se při vy chlípení pyje z těla svraští 

 a po zatažení opět natáhnou. Prvější zjev jsem viděl. 



Naduřená část pyje obsahuje známou schránku sekretu, jež se- 

 stává ze sloupců zrnité hmoty v kruhu kolem kanálku vniterného — 

 mezi vesiculou a pyjí — sestavených. Pokud nenastalo páření, jest 

 vnitřní otvor zavřen hmotou jiného sekretu, který ve spůsobě dlouhé 

 zátky sahá od vesiculy až ku žlábku pyjovému. Sekret ten sestává ze 

 zvláštních terčkň k sobě se těsně řadících a na zevním konci ve 2 

 kratičké větévky se rozstupujících. 



