18 IX. F. Vejdovský 



Tato žlábkovitá pyje jest vůbec poprvé u tohoto druhu známa, 

 ostatní Vorticidi mají pouze známý chvošťovitý apparát, jehož funkce 

 není zcela ještě známa. U našeho druhu patrně vniká do antra po- 

 hlavního žlábek pyjový, nikoliv však výzbroj zevní, která i zde jest 

 přítomna, sestávajíc ze tří větví, jež se vkloubují k lištnám podélným 

 v onom místě, kde se nalézá žebro příčné. I rozeznáváme radličku svrchní 

 a radličku pravé strany, kteréž vůbec postrádají větví postranních. Svrchní 

 jest velmi krátká, krátkostopečná, na volném konci hrotnatě rozšířená a 

 špičatá. Téhož tvaru jest radlická pravá, avšak má delší stopku a lo- 

 patko vité rozšířený hrůtek jest Ižicovitě prohloubený, takže když jest 

 přitlačena k pyji, jeví se nožíkovitě trojstranná. Levá radlická jest 

 nejdelší, leč její zakončení radličkovité lze teprve po vypraeparování 

 poznati. Charakterem této radlický jest jednostranné speření; vychá- 

 zejí z ní totiž ku straně, jež se přikládá těsně k pyji, ostny postranní 

 počtem 7, z nichž zevní nejkratší, poslední nejdelší. 



Podobá se tak zevní výzbroj pyjová oné, již Graff popisuje u V. 

 armiger. Dle výkladu, jejž tento autor podává o zmíněné výzbroji, 

 působí tato tak, že prý vniká do pohlavního otvoru a zde se rozvine, 

 Tomu jistě tak není u V. micropthalmus, neboť vypraeparujeme-li 

 pyji, což jest velmi snadné, jeví se žlábek, z něhož vytéká sperma, 

 rovným, jak se nalézal v pochvě pyjové, kdežto zevní jeho výzbroj 

 z prvotné polohy se rozvine tak, že pravá a levá radlická se vztýčí 

 obloukovitě na zad a obě jako křídla pyjová se rozbíhají na právo a 

 levo. Též hřbetní radlická se vztýčí na zad jako ostrý hrot. Ony za- 

 jisté nevníkají do antra. 



Do skupiny, kam náleží V. micropMhalmus, patří také starý 

 Vortex pictus O. Schm,, jenž sice jest rozšířen hojně, leč dosud málo 

 zkoumán. 



Zde však dle O. Schmidta spojují se oba žloutkové trsy ve spo- 

 lečný vývod. Vajíčka postrádají stonku. A pak jest odchylný kopu- 

 lační orgán. Sestává ze 2 polovin, z nichž každá 2 větve nese. Zevní 

 větev jako u V. viridis, rozčleněná v řadu ostnů. Vnitřní větve jsoi 

 zrovna tak dlouhé jako zevní, avšak rovné a nečleněné. Pyje zde není! 

 Tážeme-li se po morfologickém významu svalnatého vaku u V, 

 micropMhálmus, který bezpochyby dle O. Schmidta a Halleza u Vortei 

 pictus též jest přítomen, kde však prostě jako rec. seminis se uvádí] 

 — tož jen srovnání orgánu toho u jiných rodů nás blíže poučí. Dlouhi 

 svalnatá a vůbec těmitéž histologickými charaktery se vyznačující 

 chodba na př. u Opistoma, do níž trs zárodečný, trsy žloutkové a 

 spermatheka ústí a kterou jsem nazval Ductus communis, kdežto 



i 



