4 X. Jindřich Barvíř 



vívá v^ silnějších tyčinkách zřetelný pleochroismus : || ku c barvu 

 trávově zelenou s absorpcí větší, kolmo ku c barvu zelenavě žlutavou 

 s absorpcí malou. 



Bývají však v sousedství augitu obyčejně partie serpentinu, 

 o kterých jest zcela zřejmo, že k augitu tomu nepatří, omezení jich 

 bývá nepravidelné, někdy také lištnovité, a seskupení lupénků ser- 

 pentinových bývá nejčastěji takové, jako vídáme ve pseudomorfosách 

 po enstatitu, ostatně také nepravidelno. Uprostřed takové partie na- 

 lezneme zrnka jednoklonného augitu, ale nikoli jako zbytky nerostu, 

 z něhož by byl serpentin vznikl, nýbrž vzhledu čerstvého a třebas 

 i aspoň částečně krystalograficky omezená. Někde jest takového ser- 

 pentinu značně méně nežli augitu, jinde zase značně více, také vy- 

 skytuje se serpentin bez jednoklonného augitu, a jest-li ho více 

 pospolu, vznikají souvislejší partie. Pochází pak tento serpentin 

 hlavně z rombických pyroxenův a sice z enstatitu, částečně, jak se 

 podobá, také olivínu. Z enstatitu lze nalézti tu a tam ještě zbytky, 

 arci skrovné, ty pak jsou bezbarvě průhledný, a mají nižší reliéf, 

 nežli augity, ovšem pak také menší dvojlom. Také partie bastitové 

 vyskytují se v serpentinu takovém, Z olivínu nepodařilo mi se nalézti 

 zřetelných zbytků, na jeho přítomnost v čerstvé hornině soudím 

 jednak z toho úkazu, že některé partie serpentinové mají sloh velmi 

 nepravidelný, jednak z té příčiny, jak svrchu bylo poznamenáno, že 

 nalezl jsem v jednom větším zrnku živcovém tři nepravidelně složené 

 partie serpentinu, jejichž obrysy upomínají na obrysy olivínu. 



Enstatit a pravděpodobný olivín vyvinovaly se mezi původními 

 součástkami horniny hlavně nejposléze. Doba hlavního jejich vývoje 

 připadla na konec vývoje živcův a augitu. Obejímaly většinou ještě 

 augity a vyplňovaly mezery mezi živci, resp. mezi těmito a augity. 

 Ale poněkud stýkal se vývoj enstatitu přece s vývojem augitu, neboť, 

 ačkoli dosti zřídka, nalezne se také uvnitř jednoklonného pyroxenu 

 pseudomorfosa serpentinu po enstatitu a kolem ní uzříme jako rá- 

 meček jednoklonný augit narůžověle průhledný a zcela ještě čerstvého 

 vzhledu. ^) 



Serpentin obsahuje místem lištny titanového žele,za, které pak 

 nezřídka zasahují do sousedních augitův a živcův, i sluší je poklá- 

 dati za původní uzavřeniny enstatitu neb olivínu. Druhotných rud 



') Cf. F. ZiRKEL : Lehrbuch der Petrographie, 2. Aufl., 11. Bd., p. 633, 641. 

 H. Rosenbusch: Mikrosk. Pliysiogi-. d. massigen Gesteiue, 2, Aufl. 

 II. Bd., p. 188 a 201. 



