XXIII. 



Příspěvek ku poznání křídového útvaru u Jičína. 



Podává Čeněk Zahálka v Roudnici. 

 (Předloženo 17. května 1895). 



Křídový útvar v okolí Jičína je proslulý přírodními krásami 

 svých nejmladších vrstev, Hruboskalských pískovců, které od Jizer- 

 ského údolí mezi Turnovem a mladou Boleslavi až k Jičínu se táhnou, 

 kdež v Prachovských skalách a Přivyšině se zakončují. Protivu těchto 

 pískovců tvoří nejstarší vrstvy českého útvaru křídového, Perucké a 

 Korycanské pískovce, jež na úpatí melafyrového hřbetu Kozákov- 

 Tábor-Bradleckého na povrch vycházejí a na tamější permský útvar 

 se přikládají. Mezi Peruckými a Korycanskými pískovci na jedné 

 straně a mezi Hruboskalskými pískovci na straně druhé vloženo jest 

 více pásem, z nichž jednomu větší pozornost věnovati chcem, poněvadž 

 pro své zvláštní palaeontologické poměry označuje určitý geologický 

 horizont, v Cechách velmi rozšířený a na mnoha místech zjištěný. Je 

 to pásmo složené z písčitých slínů a křemitých vápenců, které se od 

 Knižnic přes Zamez k Těšínu rozšiřuje, tvoříc příkrý břeh po pravé 

 straně" Cidliny u Zamez e a Těšínskou stráň nad Železnicí. Silnice 

 vedoucí z Jičína do Lomnice otáčí se východně od Těšína dolů k Že- 

 leznici, a v této zatáčce přístupny jsou vrstvy onoho pásma dosta- 

 tečně. Shledáváme zde, že dál od povrchu, v čerstvé skále jsou písčité 

 sliny pevné, tmavší, modravé, v mocnější stolice se lámou a v nich 

 jsou ještě pevnější, tvrdší a tmavší, křemité vápence. Sliny i vápence 

 mají mnoho mikroskopického glaukonitu a týž i v makroskopických 

 tmavých zrnkách někdy se objevuje. Na povrchu rozpadávají se písčité 

 sliny v tenčí měkké desky a mezi těmi vyčnívají pevné lavice křemi- 

 tého vápence. Piozkladem glaukonitu mění se též barva obou hornin 

 ve světlejší, tak že písčité sliny žloutnou a křemité vápence šedou 

 barvu nabývají. Jak v písčitém slinu tak zvláště v křemitém vápenci 

 objevují se tyto skameněliny: 



Tř. mathematicko-přírodovědecká 1895. 



