Geognosticlíé poměry zlatonosného okrsku Jílovského. 5 



fyllitech^ Jcteré samy nejeví patrných liyzú, resp. ani jiných hojnějších 

 drobných rud železných, jako magnetitu a titanového železa, pak ve 

 křemitých porfyrech. 



Za to křemence a fyllity kyzonosné neb aspoň se drobnými jinými 

 rudami železnými četnějšími (magnetitem, titanovým železem) obsahují 

 v sobě nejčastéji síly křemenné kyzonosné, resp. místem i zlatonosné, 

 a tak jest také s proslaveným od starodávna coukem Slojířským, 

 Tobolským, Kocourským, Klobásovským, kteréžto jsou však vlastně 

 vždy celými soustavami couků a lze tudíž o těch soustavách couků 

 všeobecně říci, že vyskytují se v kyzonosných nebo částečně také 

 jinými drobnými rudami železnými bohatších břidlicích krystalických. 



Poznáním tohoto faktum myslím, že dán jest velký příspěvek 

 ku rozluštění otázky Jílovské. 



Kyzonosnost křemencův a fyllitův jest však nestejnoměrná, místem 

 velmi značná, jinde pak přestává a dále zase začíná. Nestejnoměrnost 

 ta jeví se jak ve vrstvě, tak i do hloubky. Možná, že se zjevem 

 takové nestejnoměrnosti souvisí i ten zjev, že zlatonosnost couků 

 bývá také nestejnoměrná. 



První otázkou jest, zdali proslavené žíly kyzo- a zlatonosné 

 v břidličnatých horninách Jílovských se vyskytující jsou opravdu pů- 

 vodu vůči hornině druhotného neboli pozdějšího. 



K otázce té přisvědčuji, že jsou původu druhotného. Prohlížíme-li 

 staré haldy Šlojířské, Tobolské a jiné, nalezneme, že sice žíly ty 

 velmi často zachovávají směr i úklon břidlic těch, ale nezřídka mají 

 také úklon jiný, ostatně směr celkem bud zase zachovávajíce nebo 

 se od něho odchylujíce. Zvláště odchylný směr ode směru břidlic 

 jeví dlouhý zlatonosný couk v Halířích JV od Jílového, který lze 

 sledovati po třech stráních za sebou. Druhý důvod pro druhotnost žil 

 takovýchjest důvod látkový: objevuje se na příklad značně mnoho vá- 

 pence na žíle, v hornině samé pak ani když zvětrala vápenec se ky- 

 selinou nedá dokázati.^) 



') Poněvadž vápenec kyzy na co u cích těch místem provázející nejeví 

 ani stopy síranů, zejména ani sádrovce (ani anhydritu), mám za to, že kyzy 

 a zlato couků krajiny Jílovské sráženy byly vodami sirovodík obsahujícími 

 a nevznikaly tam kyzy snad nějakou redukcí ze sulfátů železa. Když jsem ku 

 slabě kyselému roztoku vápence v kyselině solné přidal něco málo roztoku zelené 

 skalice ve vodě, vylučovaly se vždy brzo pod mikroskopem jehlice sádrovcové. — 

 Sirovodík pozoroval jsem v pitné vodě Jílovské, a bude záhodno původ jeho 

 a význam dále zkoumati. Druhotný kyz železný usazuje se n. př. také ve Studeném 

 ve křemitém porfyru poblíže couku sv. Vojtěšského, druhotné arsenopyrity nalezl 

 jsem na puklinkách jiného (žilnatého) porfyru nedaleko Žampašské hospody na 



