Geognostické poměry zlatonosného okrsku Jílovského. 7 



A vezmeme-li i jen hladinu Sázavy za měřítko, a srovnáme-li 

 s ní hloubku proslulého Eotlevova dolu u Jílového jako zástupce 

 starých, zlatem bohatých dolů tamějších, seznáme, že staří u Jílového 

 daleko nedosáhli niveau Sázavy. Rotlevův důl měl r. 1763. dle zprávy 

 Grimmem v jeho pojednáni na str. 262. uveřejněné 69" vid. ploché 

 hloubky. To činilo by při ťiklonu prostředně velkém asi 91 m kolmé 

 hloubky jakožto minimum a pro úklon 80°, který jsem pozoroval na 

 břidlicích blízko dolu toho, činilo by to jakožto maximum 128 m 

 kolmé hloubky. Nadmořská výška povrchu Rotlevova dolu činí asi 

 400 ?w, výška nadmořská Sázavy u Zampachu asi 217 m, rozdíl 

 k vodě tedy 183 m. Zbývá tudíž ku hladině Sázavy pracovati při 

 nejmenším na 55 m kolmé hloubky, a ku hloubce dosažené v couku 

 sv. Vácslavském přes 120 ni kolmé hloubky. 



Na Radlíku bylo dle Alojsa Mayera (v hr. Stern ber ga 

 Umrisse etc. 29.) pracováno na 90 sáhů hloubky ve zlatonosném 

 kamení „couku" Šlojířského. Dle komisní relace ze 17. století (Grimm 

 str. 263., srvn. hr. Sternberga str. 41.) byla to plochá hloubka, 

 úklon byl prý 40° ku východu, tedy kolmá hloubka dosažená =: 59 s. 

 vid. = 110 m. Na Radlíku čítají nad mořem výšku asi 420 w, na 

 Sázavě u Zampachu lze přijati 217 m nadm. výšky, činí tudíž výška 

 Radlíku nad hladinou Sázavy asi 203 m^ pročež zbývá pracovati asi 

 93 m jen ku hladině řeky Sázavy čili asi 159 m ku zlatonosné 

 hloubce, dosažené v couku Vácslavském. 



Největší hloubku, ve které by pukliny a tudíž i žíly rudní se 

 vyskytovaly, bude hledati v kyzonosných vrstvách zajisté nejlépe na 

 těch místech, kde patrný jsou staré dislokace, dynamicky způsobený 

 ohyb vrstev, blízkost mocnějších žil eruptivního porfyru. 



Dynamicky způsobený ohyb vrstev a zároveň zlatonosnost vy- 

 skytuje se zřetelné u samého Jílového, pak v Tobolských vrstvách 

 na kopci sv. Anny (kterýž Pošepný na své mapě nazývá Klobásským 

 vrchem) a u vesnice Luk. 



Jak s blízkostí mocných žil eruptivního porfyru taktéž sou- 

 visí výskyt zlatonosných couků, lze viděti ovšem také na těchže mí- 

 stech, neboť pukliny vyplňuje tam také částečně porfyr, ale nejzřetel- 

 něji u Radlíku SSV, kde velmi silná žíla křemitého porfyru 

 napříč prostupuje vrstvami zdejšími. A tu v jednom úhlu křižujících 

 se směrů Šlojířských vrstev a porfyru t. j. v úhlu západním jest 

 pracováno velmi mnoho, nepochybně měli zde časem značný výtěžek 

 zlata (zde dle listinných zpráv i „bílé zlato" místem se vyskytovalo 

 = snad platina, jak někteří se domnívají). Ve druhém vrcholovém 



