Geognostické poměry zlatonosného okrsku Jílovského. 9 



O Klobásovských vrstvách pokud se týče prorážky nemám ještě 

 úsudek. Co pak prorážkou zastihli kyzem bohatý couk, kyzy couku 

 toho jsou zlatonosný, jakož dokázal prof. Štolba. 



3. Vůbec pokládám na mnohých místech, zvláště pak na kopci 

 sv. Anny Tobolské vrstvy za nejbohatší. Šlojíř na vrchu sv. Anny 

 sotva byl tak bohat, aby obsahoval zlata tolik, jako na př. u samého 

 Jílového. Haldy Tobolské jsou na vrchu sv. Anny daleko větší nežli 

 haldy Šlojířské, ba tyto jsou zde poměrně malé. Ze Slojíř vůbec 

 nabyl větší pověsti nežli Tobola, sluší přičísti rozsáhlým dílům v Jí- 

 lovém a na Radlíku ve vrstvách Šlojířových vykutaným, a mimo to, 

 jak myslím, také jeho zajímavému pojmenování a pověsti s ním spo- 

 jené. Skoro by se mi zdálo na paralysování pověstného jména „Slojíř" 

 jmenovati vrstvy Tobolské v celém rozsahu, jaký lze dnes sledovati, 

 spíše vrstvami Rotlevovými dle někdy velmi bohatého a jménem také 

 pověstného dolu Kotlevova u Jílového, který jest vyhlouben v oněch 

 vrstvách. 



Ale jsou u Jílového místa s povrchu ještě netknutá, 

 kde s velikou pravděpodobností, ba dle mínění mého téměř s jistotou 

 lze očekávati nález zlata a zlatonosných kyzů. 



Staré veliké haldy činívají u Jílového a u Radlíku dlouhé 

 souvislé řady, jdou za sebou velmi blízko. Velikost hald těch 

 jest jistotným důkazem, že na dolech, kterým náleží, pracovalo se 

 na zlato a sice s užitkem. Souvislé řady jejich jdou pak směrem 

 vrstev a označují, že vrstvy jejich u Jílového a u Radlíku jsou nebo 

 byly dosti souvisle zlatonosný. Obojí známky tyto jsou důleži- 

 tým kriteriem, dle kterého lze hledati i na místech dosud netknutých: 

 třeba jíti po směru zlatonosných v r s t e v a vyhledávati z nich 

 místa taková, která by ležela poblíže míst dle zkušenosti zlatem bo- 

 hatých, t. j. poblíže zlatonosných pramenů, a kde zároveň dala by se 

 očekávati přítomnost starých puklin do hloubky. 



Pozorujme nejprve vrstvy couků Šlojířových.^) 



Horninou vrstev s couky Šlojířovými jsou červenavé křemence 

 a červenavé křemité fyllity, obsahující značně vtroušených zrnek 

 pyritu nebo jiných práškovitých rud železných. Někdy jsou vrstvy 

 ty bělavé nebo slabé nazelenalé, ale větráním červenají. Ve vrstvách 

 těchto bylo kutáno na zlato, pokud ze zachovaných zpráv lze souditi, 



') Pošepný na mapě své neprávem nerozeznává hald Šlojířských od hald 

 Tobolských a pravé haldy Šlojířské na vrchu sv. Anny spojuje se Klobásovskými. 



