Geognostické poměry zlatonosného okrsku Jílovského. H' 



plavém, a doleji blíže řeky také není pracováno, ačkoli by i kyzy 

 při nejmenším značnou čásť nákladu mohly hraditi. Ostatně zbývá 

 zkoumati, nejsou-li místem kyzy ty snad také zlatonosný. 



Na blízku výchozu Šlojíře jest stará erární štola Marie Teresie 

 ve chloritických křemencích křemitých fyllitech, která šla částečně po 

 zlatonosné žíle křemenné (s akcess. chloritem a vápencem) a dostihla 

 Šlojíře za vsí Lukami, ale nebylo možno pracovati na něm rozsáh- 

 lejší měrou pro rozličné veliké překážky, pročež odhodlal se erár 

 natrefiti Sloj irských vrstev ve Studeném jednak dolem Pepřským, 

 jednak nákladnou prorážkou Vácslavsko-Pepřskou, o nížto zmínil jsem 

 se nahoře. 



Jest-li však vrstvy Šlojířových couků mohl jsem sledovati takto 

 celkem na 8 hm délky, zdálo se býti hnedle pravděpodobno, že po- 

 kračují za řeku Sázavu, a že zlatonosné couky i za řekou Sázavou 

 pokračují. A opravdu i tam vrstvy Šlojířské lze spatřiti, pokračují 

 za řeku podobně jako všecky ostatní vrstvy zdejší a také lze tam 

 viděti u nich staré dílo, které zbývá studovati. 



Položíme-li pak pravídko směrem od Kadlíku na Jílové ke vsi 

 Lukám a na Štěchovice, kde dříve též zlato nacházeli, natrefíme až 

 i Knín, staré zlatohorní město české, i jest pravděpodobno z důvodu 

 směru vrstev, výskytu zlata a výskytu dislokací, souvisivších s vystou- 

 pením porfyru, že i mezi Sázavou a Knínem bude lze určiti místa, 

 kde by se dalo kutati na zlato nebo na zlaté rudy. Čára od Jílového 

 do Knína jest dlouhá na 19 Tim^ ode Psár do Knína pak na 23 lim. 



Ve Kníně byl jsem o minulých svátcích Svatodušních. Prohlídka 

 petrografické povahy tamějších starých štol objevila mi některé shody 

 s poměry Jílovskými a byla mi také jednou pohnutkou, že jsem si 

 umínil krajinu Jílovskou podrobně prostudovati a odtud pokračovati 

 až do krajiny Knínské. 



Naprosto pak nesouhlasím s myšlénkou Konstantina v. B e u- 

 sta o nějaké jiné celkové příslušnosti rudních žil Jílovských. Tento 

 v jinak velmi zajímavém pojednání svém o třech rovnoběžných čarách 

 hlavních pásem rudních žil v Cislajtanii — kteréžto čáry měly by 

 asi směr magnetického meridianu (Jahrbuch der k. k, geologischen 

 Reichsanstalt, Wien, 1872, XXII., pag. 144.) — praví, že by Jílové 

 mohlo snad náležeti prostřední čáře, kterouž myslí si jíti kolem Roz- 

 tok bUže Ústí nad Labem na Prahu a k Táboru.^) 



') Nemohu zamlčeti nápadný zjev, který dále jsem pozoroval již loni, pro- 

 dloužíme-li směr Jílové-Knín, že zastihneme přes zlatonosnou Otavu na jihozá- 

 padu zlatonosné kdysi okolí Sušické, kdež nedaleko na jih máme i zlatohorní 



