Studie o Isopodech. 5 



světla. Některé z orgánů excrečních, jež u ostatních Crustaceí značně 

 jsou vyvinuty, u Oniscodeů zakrněly. Místo nich objevují se orgány 

 nové. Ze žlázy antennalní zbývá malý váček, který už nefunguje. 

 Žláza skořápeČná, ústící na druhé maxille dosud je zachována, u Hy- 

 grophileí mohutně vyvinuta. Z těch nejvíce u Ligidia, kde dosahuje 

 velikosti přímo enormní. Na basi maxill prvního páru nalézáme váček 

 podobný zakrnělé žláze antennalní. V segmentu čtvrtém, pátém a 

 šestém nalézáme vaky fungující jako excreční orgány. Zdá se, že jsou 

 to speciellní adaptací získané ústroje Oniscodeí. Kožních žláz je 

 množství značné. Hojné jsou i žlázy lepivé, jichž secret na vzduchu 

 tuhne. Nalézají se zvláště v abdominu a nejvíce jich ústí na vnější 

 větvi uropodů. 



Oniscodea jsou zvířata suchozemská, mnohá z nich však silně 

 hygrophilní. To platí hlavně o Schoblově^) skupině Hygrophilea, 

 k níž patří rody Trichoniscus, Haplophthalmus a Ligidium, i zmíněná 

 australská Philougria. Přechod ke druhé skupině Oniscinea tvoří 

 Philoscia, také u nás po různu se vyskytující. Biologicky zajímavý 

 je myrmecophilní rod Typhloniscus Schobl a pod zemí žijící Haplo- 

 phthalmus, týmž autorem nalezený. 



Schóblovo rozdělení Oniscodeí je velice případné. I histologicky 

 dají se obě jím stanovené skupiny rozlišiti. Histologicky charakter 

 Hygrophileí blíží se nápadné formám vodním, u Oniscineí histologie 

 je rozmanitější, elementy hustší, celek dělá dojem massivnější. O morpho- 

 logických rozdílech budu mít často příležitost se zmíniti. 



Integumeni 



Povrch těla Isopodů kryt je chitinem, ve značné míře vyvi- 

 nutým. Zvláště silně kryje hlavu a hřbetní stranu. Strana břišní 

 opatřena je pokryvem měkčím, podobně části spojující jednotlivé seg- 

 menty tělní a články okončin. Zde jeví chitin také poněkud odchylnou 

 structuru, blíže se modifikaci žluté, kožnatě ohybné ^). Poměry jsou 



^) J. SchObl: Korýši stejnouozí (Crustacea Isopoda) ohledem na rody a 

 druhy v Cechách se nalézající. Živa, ročník IX. 1861. 



'') O. v. Rath (Ueber die Hautsinnesorgane der Insekten. Zeitschr. f. -wiss. 

 Zool. Bd. 46) rozeznává v celku dvě odrůdy chitinu: Světlou, měkčí, poněkud 

 reagenciím prostupnou a žlutou, tvrdší. U Crustaceí nalézáme obyčejně modifi- 

 kaci prvou, ale inkrustováním stává se chitin velmi houževnatým a neprostupným. 

 Inkrustace je příčinou křehkosti integumentu Crustaceí, kterážto okolnost nej- 

 více stěžuje studium vnitřních poměrů. 



