6 XLV Bohumil Němec. 



u Oniscodeú jednodušší, než jak je Braun ^) a Vitzou ^) vylíčili pro 

 Decapody. U těclito ovšem povrch těla kryt je silným krunýřem, 

 kdežto chitinový pokryv Oniscodeú takového krimýře nikdy netvoří. 

 Nejresistentnějším integumentem opatřeny jsou formy čistě sucho- 

 zemské (Porcellios, Oniscus, Armadillidium), hygrophilní rody kryty 

 jsou vrstvou chitinu dosti slabou, zvláště Ligidium. Inkrustace nej- 

 více je vyvinuta u forem hojně pigmentovaných. U Asella nalézáme 

 často, zvláště na krycích lamellách plátků žaberních, terčovité váp- 

 nité concrementy, jaké už Schneider popsal pro podzemní Aselly. 



Dosti obšírné vylíčení poměrů chitinu Oniscodeú podal Leydig.^°) 

 Ve většině případů mohl jsem jeho údaje potvrditi. U PorcelUona 

 především padá do očí lamellesní struktura chitinu. To dá se vysvě- 

 tliti postupným tvořením se vrstev z hypodermalní plasmy. Tato 

 struktura dá se na všech částech chitinu dokázati. Ostatní vrstvení 

 podléhá proměnám dle rodů i druhů a doby uplynulé od svlékání. 

 Povrchní vi'stva chitinu slabě se barvívá, odlupují se z ní třásnité šu- 

 pinky, i lze považovati tuto vrstvu (obr. 57, 1) za odumřelou. Pod ní 

 nalézáme vrstvu homogenní (57, 2) přecházející do části, jež jeví 

 příčné proužkování (57, 3). Proužky tyto odpovídají snad Leydigovým 

 jemňounkým pórům, jež prý celou výšku chitinu prostupují. Těchto 

 kanálků však není. Nalézáme jen druhé, silnější kanálky Leydigovy, 

 jež jsou bud prostoupeny plasmatickým výběžkem hypodermalních 

 buněk do štětin, nebo jsou to ústí kožních žláz (obr. 57). Pozoru- 

 jeme-li některé partie kryté jemným chitinem, vidíme skutečně jemné 

 tečky, ty však značí pouze mělké prohlubinky na povrchu pokožky. 

 U Ti/pMonisca, jehož chitin je čirý, prost všech látek minerálních, 

 na povrchu těla nalézáme dosti velké jamky, mělké, ploché (obr. 45, 

 46), velmi pravidehiě rozložené. Šestiboké políčko vání, odpovídající 

 obrysům hypodermalních buněk jeví se jenom na místech, kde jest 

 chitin teninký. V částech intersegmentalních je políčkování nepravi- 

 delnější, políčka obyčejně čtyrboká. Vrstva příčně proužkovaná odpo- 

 vídá nejspíše vrstvě stejného složení u Decapodů. Proužkování to sou- 

 visí s uložením uhličitanu vápenatého v chitinu. U druhů, kde incrustace 

 není, schází také tato vrstva. Nejspodněji dá se nalézti slabá 

 vrstvička homogenní, jasná, souvisící ještě s plasmou hypodermis 

 (57, 4). 



^) Max Braun: Ueber die histologisclien Vorgánge bei der Háutung von 

 Astacus fluviatilis, 



*) ViTzou: Tegument des Decapodes. Arch. de Zool. exp. et gen. T 10. 

 '") Leydig: Lehrbuch der Histologie des Menschen und der Thiere. 1867. 



