Studie o Isopodech. W 



Při líčení svém budu se hlavně držeti poměrů u Typhlonisca^ 

 poněvadž zde u samiček členitost nejlépe vystupuje. 



Nadjícnová ganglia Isopodů možno rozlišiti ve tři části od předu 

 k zadu po sobě jdoucí. Nazveme je protocerebrum, deutocerebrum a 

 tritocerebrum. Názvů těchto použil pro Insecta a Crustacea prvně 

 ViALLANEs. Embryologie rozdělení toto ve mnohých případech potvr- 

 dila. Pro Myriopody a Arachnidy snažil se určiti homologie těchto 

 částí Saiítt Remt.^^) Pro Arachnidy věc není dosud definitivně rozluštěna. 

 Zvláště Jaworovskiho embryologické nálezy na Trochose ukázaly na 

 potřebu nových, rozsáhlejších zkoumání. 



Protocerebrum (P) je lalok dosti nepatrný, ale markantní. Leží 

 z celého mozku nejvýše, vyčnívaje silně do předu a vzhůru (obr. 2). 

 Na podélných řezech sagittalních jeví se dosti samostatným. Claus 

 ve své práci o Apseudu (1. c.) nedovedl ho odlišiti od laloku dorsal- 

 ního (Dorsalanschwellung). Gangliové buňky protocerebra ponenáhlu 

 přecházejí v obal lobu optického (obr. 49), jednak kryjí frontální stranu 

 mozku. Na hřbetní straně lobu optického nápadný je lalok tvořený 

 gangliovými buňkami (Clausův Nebenlappen), (obr. 48, 31 LL). Claus 

 jej počítá ke tractu optickému. Proti tomu svědčí okolnost, že u Typh- 

 lonisca, kde oko zmizelo, je z Oniscodeů nejlépe vyvinut. Vlastní 

 lobus opticus u TypJilonisca (obr. 48 LO) obdán je čepičko vitou 

 vrstvou gangiiových buněk, nevychází však od něho žádný nerv. Ten, 

 jakož i ganglia retinalní, i oko samotné úplně degenerovaly. Nemáme 

 tu ani nejmenších stop po těchto orgánech. Jinde, jako u Glyptonota 

 a NipJiarga aspoň rudimenty nalézáme, u Crangonyxe pigmentovou 

 skvi'nu místo očí, a t. d., zde zmizel celý trakt optický a oko samo 

 úplně. Z Isopodů je ještě slepým jeskynní rod Titanethes, nebylo mi 

 však možno pro nedostatek materiálu poměry u tohoto rodu prozkou- 

 mati. Eaton ^^ udává, že sice pigment u TypMonisca zmizel, ale oči 

 že tu jsou a že zvíře světlo zcela dobře čije. Poslední věc je možná, 

 heliotropické zjevy u zvířat slepých nejsou ničím vzácným, ale or- 

 gánů specielních, světlo čijících Typhloniscus již nemá. Také však 

 není správno, že Typhloniscus intensivně světlo čije. Zdvihneme-li 

 kámen, pod nímž se nalézá kolonie mravenčí s Typhloniscy, jsou tito 

 spíše mechanicky podrážděni než světelně. Ze jich nikdy nenalézáme 

 na povrchu, vysvětlíme si tím, že pod zemí skytá se jim větší vlhko, 

 k jich existenci potřebné. Chováme-li živé TypMoniscy v uzavřené 



^'■) Saint Remy: Sur la structure du cerveau chez les Myriapodes et les 

 Arachnides. Revue biol. du nord de la France. 1889. 



22) Eaton: Platyarthrus Hoffmannseggii : Acn. and Mag. of Nat, Hist. Vol. 10. 



