4 XtVI. Jindř. L. Barvíř: 



Rombické pyroxeny náležely n náleží jednak enstatitu jednak 

 bronzitu. Bronzitová zrnka bývají místem poněkud načervenale prů- 

 hledná, enstatit jeví se býti ve výbruse bezbarvým. Ze bronzitu vy- 

 lučuje se při tvoření serpentinu místem hojné magnetitu. Ani pyro- 

 xeny ty ani olivin neobsahují bublinek se plyny nebo tekutinami. 

 Jako malé uzavřeniny vyskytují se v obojích nerostech tu a tam ma- 

 lounká allotrioraorfní zrnka picotitu nebo chromitu, olivin jevívá někdy 

 drobné podlouhlé dutinky, vyplněné tmavou nepolarisující hmotou, 

 snad rudami (chromitem?). V pyroxenech bývá však uzavřeno místem 

 také allotriomorfní zrnko olivínu. Bastitové pseudomorfosy bývají na 

 trhlinách nahnědle přibarveny od hydroxydů železa a místem bývají 

 také zprohýbány, nejspíše následkem působení tlaku, vznikajícího roz- 

 kladem okolních nerostů na serpentin. Magnetit vyskytuje se jak oby- 

 čejně v hadcích, čině žilky a hromádky zrnek, kterážto mívají výběžky 

 krystalograficky omezené. 



Pyropy bývají v tenkých výbrusech téměř bezbarvě průhledný, 

 mezi kříženými nikoly jeví se býti isotropními a uzavírají tu a tam 

 malá, jen někdy něco přes Ve ''^^'^^ dosahující zrnka olivínu, obyčejné 

 allotriomorfně omezená, pak allotrioraorfní zrnka pyroxenů zdejších 

 a místem i hojné velmi tenké jehlice poněkud přihnědlé, které dle 

 oo O bývají spořádány a vysokými barvami polarisačnírai upomínají 

 na rutil, než nezhášejí rovnoběžné nýbrž šikmo (úchylka pozorovaná 

 c : c činí přes 20"). Bublinek se plyny nebo kapalinami pyropy neob- 

 sahují. Některá zrna pyropová nemají žádné zvláštní obruby, mnohá 

 však, jakož, bylo řečeno, jsou obdána obrubou až na Ve ^^^ tlustou^ 

 místem i značně tlustší. 



Pyropové obruby ty mikroskopem jsouce pozorovány, jevívají 

 často dvě zóny : vnitřní jemně vláknitou, nahnědlou a kalnou, se vlákny 

 kolem pyropu paprskovitě v chomáčcích seřaděnými, a zevnější zónu 

 hruběji paprskovitou, v tenkém průřezu zelenavě průhlednou. Na ně- 

 kterých místech však jedna nebo druhá zóna obruby může scházeti. 

 Nahnědlá partie jeví dle spůsobu šikmého zhášení, dle velikosti dvoj- 

 lomu a dle nedostatku pleochroismu vlastnosti amfibolu aktinoliticMho. 

 Hnědavé zakalení hmoty jinak skoro bezbarvě průhledné pochází od 

 přejemných práškovitých přimísenin, které při silném zvětšení zdají 

 se býti průsvitnými a isotropními a náleží nejspíše práškovitému pico- 

 titu. Nezřídka však ztratí se prášek úplně, vlákna nabývají barvy hně- 

 davé a jeví patrné rozdíly absorpce i změnu barvy při otáčení na<l 

 spodním nikolem: ||c mají absorpci značnou a zbarvení hnědé, J_ c 



