Elektrolj^tický superoxycl stříbra. 5 



I nalezl 



Ag=z 87-23%, 



kdežto vzorec AgjOg vyžaduje 



Ag = 87-llo/o. 



Z vlastností uvádí Wallquist, že superoxyd jest temně šedivý, 

 krystallující „in reguláren Octaedern, welche sich gleichwie um eine 

 gemeinschaftliclie Axe zusammenliaufen, so dass dle vereinigte Masse 

 das Aussehen von Prismen besitzt". Vodou se dle něho při obyčejné 

 teplotě nerozkládá, vybuchuje třen se sírou neb s fosforem. Rozpouští 

 se za vývoje kyslíku v četných kyselinách. S kyselinou solnou vyvíjí 

 chlór. 



Hned na to uveřejnil podrobnější práce o superoxydu Fischer ^) ^ 

 shrnuje v nich v jedno i to, co z dřívějších jeho prací ^) ^ ^) zůstalo 

 nepovšimnuto. — K přípravě sloužily mu 4 články Bunsenovy a roztok 

 dusičnanu stříbrnatého v poměru 1:8 až 1 : 10. Přístroj elektrolytický 

 skládal se z platinové misky, sloužící za jednu elektrodu, v níž na 

 dno vložena deska skleněná. Na tu postavena obyčejná průlinčitá ná- 

 doba, do níž vnořen drát platinový jakožto druhá elektroda. Dle toho, 

 zvolena-li miska neb drát za anodu, mohl býti superoxyd získán budí 

 v jemných neb větších krystallech (souvisí to patrně s hustotou proudu, 

 jak později vysvitne). Ježto se vodou, zejména s ní roztírán, rozkládá, 

 a sice již za studena, rychleji však za tepla, poukazuje Fischer k ob- 

 tížím při úpravě látky té k analysi. [Jeví se to tím, že z látky vy- 

 prané po nějakou dobu s vodou ostavené, opět něco dusičnanu stří- 

 brnatého v roztok přechází]. Krystallovaný superoxyd při 15" až 20" 

 sušený na 100° déle byv zahříván ztrácí lesk a tratí 2"457oaž2"517o 

 na váze, což se vykládá unikáním vody krystallové. Ku 150" až 200" 

 zahřát rozkládá se s malým výbuchem za vývoje kyslíku a úkazů svě- 

 telných. Třeštění však nejeví preparát při 100" dříve zahřívaný. 

 Známky dalšího rozkladu jeví teprv při teplotě tání olova (335°). Tu 

 počínají vystupovati červené dýmy : důkaz to přítomnosti dusíhu v tak 

 zvaném superoxydu stříbra. Úplný rozklad nastává v teplotě blízké 

 červenému žáru : zbývá pouhé kovové stříbro. Zbytek po prvém stadiu 

 rozkladu pokládá Fischer pravděpodobně za sloučeninu kysličníku 

 a dusičiianu stříbrnatého, neboť studená voda nevyluhuje z ní veškerý 

 dusičnan stříbrnatý, teprv voda vřelá to snad činí. Dále uvádí Fischer : 

 Superoxyd rozpouští se snadno v kyselině dusičné za studena bez vý- 

 voje plynů. Roztok jest hnědé barvy, která jest v uzavřených nádo- 



