Elektrolytický superoxyd stříbra. 7 



chází, jak Fischer dokázal, není důvodem, proč by se tu nemohlo 

 jednati o sloučeninu, ovšem takovou, která se vodou rozkládá, pou- 

 štějíc kyslík, a pak nejsouc více celistvou popouštějíc i dusičnan stří- 

 brnatý v roztok. Ostatně se zdá, že se i nejlepším praním veškerý 

 dusičnan odstraniti nedá, neboť i takové preparáty pouštěly záhřevem 

 červené dýmy. Posléze budiž podotknuto, že Fischer soudí, že super- 

 oxyd tento lze připraviti pouze elektrolyticky. 



Podrobně zabýval se superoxydem F. Mahla ^). K přípravě 

 sloužily 2 články Groveovy. Přístroj elektrolytický skládal se ze 2 

 skleněných misek, z nichž menší celá v roztoku u větší misce se na- 

 lézajícím ponořena byla. Ve vnitřní misku zasahala anoda, ve vnější 

 kathoda, obě ze silného drátu platinového. Mahla sděluje již některé 

 podrobnosti o pochodu elektrolytickém. Roztok elektrolytu stává se 

 pozvolna kyselým uvolněnou kyselinou dusičnou. Teprve když kyseliny 

 této jest značně v roztoku počínají se vyvíjeti na anodě plyny, a super- 

 oxyd vylučuje se již nikoliv krystallický, nýbrž práškovitý. Přibývá-li 

 kyseliny dusičné v roztoku ještě více, počne se v ní vyloučený super- 

 oxyd rozpouštěti, což se hnědou barvou prozradí. I Mahla uznává 

 obtíže spojené s vymýváním krystallů. O jich tvaru, který považuje 

 za osmistěny bezpochyby pravidelné, vyslovuje se Mahla : „Die 

 Fláchen sind gekrlimmt, zuweilen mit treppenartigen Vertiefungen. 

 Es zeigt sich iiberhaupt eine Tendenz, dass sich viele Octaéder in 

 der Richtung der Hauptaxe zu einer langen prismatischen Gestalt 

 iibereinander gruppiren. Daher erhált man oft zolllange Prismen, die 

 auf ersten Blick zu einem ganz anderen Krystallisationssystem zu ge- 

 horen scheinen." Původní udání Grotthusovo jakoby krystally ty 

 byly čtyřstěny, Mahla má za mylné. 



Teplotu prvého stadia rozkladu udává níže, totiž na 110°. O tře- 

 štění tvrdí, že zprovázeno jest vždy vývojem kyslíku, tedy není za- 

 viněnou pouhou vodou krystallovou. O zbytku po prvém rozkladu 

 soudí, že jest to směs kysličníku a dusičnanu stříbrnatého, neboť ne- 

 vyvíjí více s kyselinou solnou chlór a dusičnan stříbrnatý lze z něho 

 vodou vyprati. 



Vlastnosti superoxydu líčí Mahla celkem shodně s Fischerem, 

 S kyselinou šťavelovou zahříván vylučuje kysličník uhličitý. Nastává 

 patrně oxydace kyslíkem superoxydu dle rovnice 



(CO,H)„ 0112C0,, H3O, 



při čemž vzniká šťovan stříbrnatý. Vodík při obyčejné teplotě nepůsobí 

 v superoxyd, za teploty málo zvýšené nastává však redukce za sla- 



