Studie o Coccidech. 3 



Syngenaspis Parlaíoriae n. sp. 



Dospělá samice (Tab. 2. fig. 1.) jest celkem plochá, obrysu vej- 

 covitého ; žlutá až růžová její barva jest výrazem zbarvení vnitřností, 

 hlavně vaječníkii. Tělo jest zřejmě segmentované; část hlavová, pro- 

 thorax a mesothorax splývají v jeden nerozlišitelný celek, metathorax 

 a prvé čtyři články zadku jsou však zřetelně od sebe odděleny; 

 články následující splývají opětně v část celkovou telson, která jest 

 vyznačena u jiných rodů subfm. Diaspidinů ztluštělým chitinem a vy- 

 mizením rýh mezičlánkových buď ventráluě nebo dorsálně, začasté 

 však dorsálně i ventrálně. U rodu Syngenaspis segmentace telsonu 

 sice vymizela, ale chitin jeho nezmohutněl. 



Na hlavě najdeme spoře chlupů: nahoře 3—5 větších a 5 — 8 

 malých, na periferii 3 — 6 větších; ventrálně nasedají ' krátká pahýlo- 

 vitá tykadla, která ztratila veškeré stopy článkování a jsou tvaru 

 různého: zakročená, utnutá, zaoblená nebo i vyhloubená; na basi 

 jejich sedí strmý silný chlup, který je délkou převyšuje. Na exem- 

 plárech vyvařených v 3% louhu draselnatém vidíme uvnitř chitinovou 

 kostra, na kterou se upínají svaly ústroje ssacího, jehož čtyři dlouhé 

 štětiny vycházejí jednočlánkovou, krátkou, kuželovitou pochvou ště- 

 tinnou. 



Než bude lze přikročiti k popisu dalšímu, bude výhodným, po- 

 všimneme-li si blíže vývodů žláz voskotvorných, které nacházíme na- 

 kupené u periferie zvířete, a jichž úkolem jest vyloučiti štítek. 



Podstatně jest možno rozlišiti v nich dva druhy; za prvé jsou 

 to krátké rourky (Tab. 2. fig. 2.) o silných chitinových stěnách, 

 které zasazeny jsou do kutikuly a ústí na povrchu těla ledvinitým, 

 elliptickým až kruhovitým zejícím otvorem, „filiěres isolées", „cres- 

 cent shaped pores" autorů; (v jednom případě jsem našel, že dvě 

 rourky ústily v otvoru jednom). Na konci centrálním se rourky něco 

 nálevkovité rozšíří, sesílí a nesou ve středu útvar v optickém průřezu 

 korunce podobný, totiž chitinový terček, který uzavírá vývod a z jehož 

 vyhloubeného středu vychází tenká trubička, na konci bambulkovité 

 nadulá. Pravděpodobně jedná se zde o zařízení, na které nasedá jedno- 

 buněčná voskotvorná žláza; bohužel bylo přes mé síly zaopatřiti 

 vhodný materiál ku studiu histologickému, abych po té cestě žádou- 

 cího potvrzení došel. 



Vývody těchto supp ono váných žláz jsou nejužší na prothoraxu 

 (Tab. 2. obr. 2. I.) čím dále do zadu jsou širší. Na jednotlivých 

 článcích jdou asi do čtvrtiny pravolevé osy zvířete a tvoří tak zónu, 



